Справа № 580/2299/21
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2299/21 Суддя (судді) першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Сорочка Є.О., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області від 03.03.2021 № 04/21, яким на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) накладено штраф у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області від 03.03.2021 № 05/21, яким на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) накладено штраф у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З урахуванням частини другої статті 12 КАС України, а також беручи до уваги, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін суд дійшов висновку щодо наявності підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовою особою управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області - головним спеціалістом відділу контролю у сферах захисту прав споживачів, реклами, антитютюнового законодавства ОСОБА_2 складений протокол про порушення законодавства про рекламу №2 від 28.01.2021, відповідно до якого в ході здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства про рекламу, встановлено розміщення реклами тютюну в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , з ознаками порушення абз. 3 частини 1 статті 22 Закону України "Про рекламу", а саме: "реклама тютюнових виробів, реклама знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються тютюнові вироби, забороняється засобами внутрішньої реклами".

Головним управлінням Держпродспоживслужби в Черкаській області направлено позивачу листи №7.2-04-23-04/290-21 від 28.01.2021 та №7.2-04-23-04/289-21 від 28.01.2021 щодо надання пояснень, копії свідоцтва про державну реєстрацію (витягу), затвердженого макету реклами, документального підтвердження вартості розповсюдженої реклами (договори з виробником реклами, розповсюджувачем, акти виконаних робіт, квитанції про сплату тощо), а також іншої інформації, що може мати істотне значення для прийняття Головним управлінням рішення.

У відповідь на вимогу Головного управління позивачем надано письмові пояснення (№Вх-03-23-03/276-21 від 16.02.2021), в яких останній вказав про передчасність вимоги документів, тому що такі вимоги можуть висловлюватись на етапі розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, окрім цього заперечив вчинення порушення законодавства про рекламу.

Головним управлінням на вищезазначене пояснення з запереченням надіслано лист від 19.02.2021 за №7.2-04-23-04/547-21 з додатковою вимогою та роз`ясненням норм законодавства щодо повноважень здійснення контролю у сфері реклами та порядку здійснення такого контролю.

За результатами засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області складено протокол №04/21 від 03.03.2021, в якому вказано про порушення позивачем абзацу 3 частини 1 статті 22 Закону України "Про рекламу", частини 2 статті 26 Закону України "Про рекламу".

В цей же день, 03.03.2021 головним спеціалістом відділу контролю у сферах захисту прав споживачів, реклами, антитютюнового законодавства ОСОБА_2 складено протокол № 5 про порушення ч. 2 ст. 26 ЗУ "Про рекламу", а саме неподання на вимогу органу державної влади, на який згідно із законом покладено контроль за дотримання вимог законодавства про рекламу, документів, усних та/або письмових пояснень, відео та звукозаписів, а також інформації щодо вартості розповсюдження внутрішньої реклами тютюнових виробів у приміщенні магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", АДРЕСА_1 .

На підставі наведених протоколів Головним управлінням Держпродспоживслужби в Черкаській області прийнято рішення №04/21 від 03.03.2021 про накладення штрафу за порушення вимог абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про рекламу", яким на ФОП ОСОБА_1 за недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами накладено штраф у розмірі 1700 грн., а також рішення №05/21 про накладення штрафу за порушення ч. 2 ст. 26 Закону України "Про рекламу", яким на ФОП ОСОБА_1 за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої інформації накладено штраф у розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись із наведеними рішеннями про накладення штрафів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами врегульовані Законом України "Про рекламу" №270/96-ВР від 03.07.1996 (далі - Закон №270).

Процедура та порядок здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу у сфері захисту прав споживачів реклами встановлені Законом України "Про рекламу" та Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 693.

Реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Внутрішня реклама - це реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних змагань, що проходять у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), де може розміщуватись інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються. (ст. 1 Закону України "Про рекламу")

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про рекламу" реклама тютюнових виробів, реклама знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються тютюнові вироби, забороняється засобами внутрішньої реклами.

Частиною 3 ст. 22 Закону України "Про рекламу" передбачено, що реклама алкогольних напоїв та тютюнових виробів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються алкогольні напої та тютюнові вироби, зокрема, не повинна містити зображення процесу паління тютюнових виробів або споживання алкогольних напоїв; не може формувати думку, що паління або вживання алкоголю є важливим фактором досягнення успіху в спортивній, соціальній, сексуальній або інших сферах життя; не повинна створювати враження, що вживання алкогольних напоїв чи паління тютюнових виробів сприятиме розв`язанню особистих проблем; не може формувати думку, що алкоголь чи тютюнові вироби мають лікувальні якості або що вони є стимулюючими чи заспокійливими засобами; не повинна заохочувати до вживання алкогольних напоїв чи тютюнопаління або негативно розцінювати факт утримування від вживання тютюнових виробів та алкогольних напоїв; не повинна створювати враження, що більшість людей палить або вживає алкогольні напої; забороняється шляхом розміщення зображення тютюнових виробів, знаків для товарів і послуг, під якими випускаються тютюнові вироби, на будь-яких інших товарах, крім розміщення на товарах (предметах), пов`язаних із вживанням тютюнових виробів, запальничках, попільничках.

Отже, ст. 22 Закону № 270/96-ВР, встановлює спеціальну заборону на рекламу тютюнових виробів, реклама знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються тютюнові вироби, засобами внутрішньої реклами.

Рекламою не буде розміщення інформації, яка відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" № 1023-ХІІ, має доводитись до відома покупцям.

Стаття 15 Закону № 1023-ХІІ, визначає такий перелік даних: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров`ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов`язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Мета вищезазначеного переліку - це надання споживачу необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору.

В розумінні ч. 8 ст. 8 Закону України "Про рекламу" розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Таким чином, розміщення інформації про товар в різних випадках може вважатися як інформуванням споживачів, так і рекламою, залежно від мети, способу та особливостей розміщення інформації у кожному конкретному випадку.

Як зазначає позивач, зафіксовані на фотокопіях елементи оформлення місця торгівлі не є внутрішньою рекламою, а є товарними одиницями - упаковками сигарет "Kent", які пропонуються для продажу споживачам.

Як вбачається з фотознімку стелажа, останній розміщений в місці продажу тютюнових виробів, складається із полиць, на яких розміщені пачки з тютюновими виробами із зазначенням їх ціни та верхньої частини прямокутної форми, яка містить окремо оформлену одну схожу на пачку сигарет "Kent" у збільшеному вигляді конструкцію в пластику, а також на боковій частині стелажа аналогічні дві конструкції.

Суд звертає увагу, що наведені вироби розміщені на фоні із оздобленням, яке за своєю кольоровою гаммою та малюнками схоже на оздоблення, що міститься на пачках сигарет "Kent". При цьому, наведені конструкції на дату проведення перевірки не містили відомостей про ціну товару.

На переконання суду, верхня та бокова частини стелажу, не можуть вважатися інформуванням про продукцію, оскільки законодавством визначено спеціальний спосіб інформування споживачів про назву тютюнового виробу, його виробника та об`єм продукції, шляхом розміщення цієї інформації безпосередньо на етикетці товару.

Даний елемент конструкції не є оформленням місця торгівлі, адже без нього, торговий стелаж не втрачає свого основного призначення.

Більше того, відповідний елемент, окрім вказаних даних, містить збільшене зображення пачки, із художнім оформленням фону, тобто, містить елементи, не передбачені вимогами законодавства щодо інформування про продукцію, а спрямовані саме на підвищення інтересу споживачів до такої продукції з урахуванням, який збільшує ймовірність концентрації уваги на товар, у порівнянні зі звичайним стендом продажу.

Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що верхня та бокова частина стелажу містить відтворення тютюнової продукції, яка реалізується в приміщенні, не містить ціни за пачку тютюнових виробів, а тому вказане зображення в цілому: пачка виробу та художнє оформлення фону, є внутрішньою рекламою, що об`єктивно здатні викликати або підтримати у покупців інтерес до тютюнових виробів.

Згідно з приписами ч. 6 ст. 27 Закону № 270, за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 7 ст. 27 Закону № 270 передбачено, що у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав регулює Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 693 (далі - Порядок № 693).

Накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники. Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу в розмірі 300 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймається виключно уповноваженою посадовою особою Держспоживінспекції (пункт 8 Порядку № 693).

Пунктом 9 Порядку № 693 встановлено, що підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 693 за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду. Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці (абзаци перший, третій пункту 12 Порядку №693).

Посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу: перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження; отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу; готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників (пункт 13 Порядку № 693).

Пунктом 14 Порядку № 693 передбачено, що Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Згідно з пунктом 16 Порядку № 693 справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку (пункт 18 Порядку № 693).

З матеріалів справи вбачається, що позивач повідомлявся про розгляд справи про порушення законодавства про рекламу шляхом направлення повідомлення №7.2-04-23-04/546-21 від 19.02.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №2239 та був зобов`язаний надати, зокрема, інформацію про вартість розповсюдженої реклами, однак відповідачем інформація про вартість розповсюдженої реклами не надавалася, участь в розгляді справи не приймалась, що підтверджено матеріалами справи.

Отже обов`язок щодо повідомлення відповідача у письмовому порядку про розгляд справи про порушення законодавства про рекламу позивачем дотримано, а справу правомірно розглянуто без участі позивача, оскільки це прямо передбачено нормами пунктом 16 Порядку № 693.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Є.О.Сорочко

суддя В.В.Файдюк