Справа № 640/13143/21
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року, суддя Гарник К.Ю., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві "Авант-Банк" за договором банківського рахунку фізичної особи №РКО-Ф/16/0083 від 11 січня 2016 року в розмірі 163 486,50 грн;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осібна користь ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві "Авант-Банк" за договором банківського рахунку фізичної особи №РКО-Ф/16/0083 від 11 січня 2016 року у розмірі 163486,50 грн з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 11 594,35 грн та три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення у розмірі 4239,19 грн, а разом 179320,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є вкладником Публічного акціонерного товариства "Авант-банк" на підставі договорів банківського рахунку фізичної особи.

Проте, на початку 2016 року, укладені договори були віднесені Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у банку до нікчемних, у зв`язку з чим, позивач не отримала гарантовану суму відшкодування за вкладами під час виведення банку з фінансового ринку.

Проте, постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №826/4940/16 було зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків щодо позивачки, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку від 11 січня 2016 року за №РКО-Ф/16/0083, відкритого у Публічному акціонерному товаристві "Авант-Банк".

Позивачка, як зазначено у позовній заяві, неодноразово зверталась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виконання судового рішення та проведення відповідної виплати, проте, у відповідь отримала лист відповідача, в якому було зазначено, що 31 липня 2020 року державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Уповноваженою особою Фонду були подані документи на припинення Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк", як юридичної особи, для внесення цих відомостей до реєстру, а тому, як вказано у листі, підстави для виплати гарантованої суми відшкодування у Фонду відсутні.

Також, як зазначається у позовній заяві, у відповіді на адвокатський запит відповідач зазначив, що відомості про припинення юридичної особи - Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" внесені до реєстру 03 серпня 2020 року, тому ліквідаційна процедура вважається завершеною, банк ліквідованим, а повноваження Фонду, як ліквідатора банку - припиненими.

На переконання позивачки, з боку відповідача вчинено протиправну бездіяльність, щодо невиконання рішення суду та, відповідно, невиплати гарантованої суми відшкодування за вкладом, у зв`язку з чим позивач вважає, що вона має право, окрім виплати гарантованої суми відшкодування, на отримання збитків, з яких: 3 % річних - 11594,32 грн; інфляційні збитки - 4239,19 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві "Авант-Банк" за договором банківського рахунку фізичної особи №РКО-Ф/16/0083 від 11 січня 2016 року у розмірі 163 486, 50 грн. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 17, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти у розмірі 163 486,50 грн (сто шістдесят три тисячі чотириста вісімдесят шість гривень 50 копійок) за вкладом, які було внесено за договором банківського рахунку фізичної особи №РКО-Ф/16/0083 від 11 січня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк". У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Матеріали справи свідчать, що постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №826/4940/16, встановлено наступні обставини:

"На підставі договору банківського рахунку № РКО-Ф/16/№ НОМЕР_2 від 29 січня 2016 року ОСОБА_1 відкрито рахунок в іноземній валюті № НОМЕР_2; № РКО-Ф/16/0083 від 11 січня 2016 року - відкрито рахунок в іноземній валюті № НОМЕР_3.

29 січня 2016 року від імені іншої фізичної особи на належний позивачу рахунок № НОМЕР_2 надійшли кошти у розмірі 6500,00 доларів США, що було еквівалентно 163486,50 грн та на підставі платіжного доручення № 1 від 29 січня 2016 року банком була здійснена операція по перерахуванню коштів у розмірі 6500,00 доларів США з рахунку позивача № НОМЕР_2 на рахунок позивача № НОМЕР_3 .

10 грудня 2015 Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 878/БТ "Про віднесення ПАТ "Авант-Банк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку".

На підставі постанови Правління Національного банку України від 29 січня 2016 року № 44 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" до категорії неплатоспроможних" Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 29 січня 2016 року № 96 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Авант-Банк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням у ПАТ "Авант-Банк" запроваджено тимчасову адміністрацію на один місяць з 29 січня 2016 року до 28 лютого 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Авант-Банк" Ларченко І.М .

Відповідно до постанови Правління НБУ від 25 лютого 2016 року № 109 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" виконавчою дирекцією прийнято рішення від 26 лютого 2016 року № 262 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк-Авант" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно із вказаним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Авант-Банк" з 26 лютого 2016 року до 25 лютого 2018 року включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 2065 від 22 травня 2017 року про зміну уповноваженої особи Фонду, якій делеговано повноваження ліквідатора ПАТ "Авант-Банк". Повноваження ліквідатора ПАТ "Банк-Авант" визначені Законом, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних із реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень у частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Кічука О.І. з 25 травня 2017 року.

На виконання своїх обов`язків, встановлених частиною 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноваженою особою Фонду було створено комісію з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями.

За результатами перевірки виявлено ознаки нікчемності у ряді операцій між позивачем та іншими фізичними особами - клієнтами банку.

Так, під час перевірки правочинів встановлено, що дії певних осіб щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на вкладні (депозитні) рахунки інших фізичних осіб, відкриті в ПАТ "Авант-Банк" були обумовлені тим, що сума грошових коштів на рахунках клієнтів-ініціаторів операцій на момент здійснення операції перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом, і, відповідно, для таких клієнтів існували ризики щодо незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації ПАТ "Авант-Банк" та реалізації його майна.

Наказом уповноваженої особи Фонду від 23 лютого 2016 року № 57 "Щодо заходів, пов`язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями" у зв`язку з виявленням комісією нікчемних правочинів відповідно до частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" приписано застосувати наслідки нікчемності правочинів з підстав пункту 7 частини 3 статті 38 Закону до операцій (трансакцій) по перерахуванню коштів з рахунків фізичних осіб на рахунки інших фізичних осіб - клієнтів банку, які проведені у період дії постанови Національного банку України № 878/БТ від 10 грудня 2015 року та призвели до збільшення гарантованої суми відшкодування Фондом, у тому числі операцій з перерахування коштів 29 січня 2016 року ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 .

На адресу ОСОБА_1 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Авант-Банк" Ларченко І.М було направлено повідомлення від 25 лютого 2016 року № 869 про нікчемність правочину - операцій по перерахуванню коштів з рахунку іншої фізичної особи на рахунок № НОМЕР_2 , проведеної 29 січня 2016 року на суму 6500,00 доларів США, згідно пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вважаючи таке рішенням відповідача неправомірним, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом."

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №826/4940/16 касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2018 року та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2018 року скасовані. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволені частково.

Провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Авант-Банк", яке оформлено наказом № 57 від 23 лютого 2016 року, про визнання нікчемним (правочину) операції по перерахуванню коштів з рахунку фізичної особи на рахунок № НОМЕР_2 відкритого на підставі договору банківського рахунку фізичної особи № РКО-Ф/16/0083 укладеного 29 січня 2016 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк", яка була проведена 29 січня 2016 року на суму 6500,00 доларів США закрито.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків щодо ОСОБА_1 , за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно з договором банківського рахунку від 11 січня 2016 року за № РКО-Ф/16/0083, відкритим у Публічному акціонерному товаристві "Авант-Банк".

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 3031,68 грн судового збору.

30 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про виплату їй гарантованої суми відшкодування за вкладом на підставі вказаної вище постанови Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №826/4940/16.

Листом від 11 серпня 2020 року №02-036-10452/20 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив позивача про те, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" 31 липня 2020 року було подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у зв`язку з чим позивач повідомлено також про те, що Фонд завершує виплати гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам банку, а також про те, що інформації стосовно позивача для виплати такої суми не надходило.

Також, відповідно до листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 березня 2021 року №60-3731/21 представника позивача повідомлено про те, що 03 серпня 2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №5017065 про державну реєстрацію припинення Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк", як юридичної особи, а отже, ліквідаційна процедура банку вважається завершеною, банк ліквідованим, а повноваження Фонду, як ліквідатора банку, припинено, відповідно, виплати гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам банку завершено.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати йому гарантованої суми за вкладом у банку, якою порушено його права, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI від 23.02.2012 року встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (стаття 1).

Пунктами 3 та 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року №4452-VI з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України №4452-VI) визначено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 статті 3 названого Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонда не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонда перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонда та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Таким чином, Фонд виконує функцію виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом, та, зокрема, вирішує питання про задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку за рахунок майна такого банку.

Колегія суддів зазначає, що Закон № 4452 диференціює правовідносини, що: 1) виникають між вкладником банку та Фондом щодо відшкодування коштів за вкладами у межах граничної суми виплати за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку боржника та регулюються положеннями розділу V "Гарантії Фонду та відшкодування коштів за вкладами" цього Закону; 2) виникають між вкладником та банком, від імені якого діє уповноважена особа Фонду під час його ліквідації, щодо вимог кредиторів, задоволення яких здійснюється за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, та регулюються положеннями розділу VІІІ ";Ліквідація банків" цього Закону.

Правовідносини щодо отримання вкладником гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми складаються між Фондом та вкладником без участі банку-боржника, та у таких правовідносинах Фонд виконує функції з організації виплати гарантованого державою відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна), і у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Водночас, у правовідносинах щодо задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку за рахунок майна такого банку, які складаються за участі кредиторів неплатоспроможного банку та самого банку, Фонд виконує функції з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом, зокрема, його ліквідації, із дотриманням встановленого законом порядку ліквідації банків, та у вказаних відносинах майнові вимоги у кредиторів банку виникають до банку-боржника, що ліквідується. При цьому, такі вимоги кредиторів банку задовольняються в порядку та черговості, що визначені ст. 52 Закону, і у разі їх незадоволення через недостатність майна банку такі вимоги вважаються погашеними.

У відповідності до ч. 4 ст. 53 Закону № 4452 у день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.

Отже, суб`єктом, відповідальним за забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та відшкодування кожному вкладнику банку гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, є Фонд, який виконує власні спеціальні функції та завдання безпосередньо та/або делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора та ліквідатора неплатоспроможного банку уповноваженій особі Фонду - працівнику Фонду, який діє від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, підзвітний Фонду та несе відповідальність перед Фондом, та за дії якого відповідальність несе Фонд.

Право позивачки на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду підтверджено постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №826/4940/16.

У відповідності до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судом встановлено та не підлягає доказуванню при розгляді даної адміністративної справи, що позивачка є вкладником Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" та мала право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно з договором банківського рахунку від 11 січня 2016 року за № РКО-Ф/16/0083, відкритим у Публічному акціонерному товаристві "Авант-Банк".

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, 30 червня 2021 року позивачка звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про виплату їй гарантованої суми відшкодування за вкладом на підставі вказаної вище постанови Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №826/4940/16.

Згідно з п. 3 Розділу І Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14, у редакції рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 823 від 26.05.2016, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно, від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (п. 7 Розділу І Положення).

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 4 до цього Положення (п. 5 Розділу І Положення).

У пункті 3 Розділу III Положення встановлено, що Фонд складає зміни та/або доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та/або доповнень до Переліку, прийнятих Фондом.

Абзацом 1 п. 9 Розділу III Положення визначено, що для отримання коштів за результатами розгляду індивідуального звернення до Фонду вкладник або інша особа (представник, спадкоємець тощо) звертається до Фонду із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування.

Заяви про виплату гарантованої суми відшкодування розглядаються у строк, що не перевищує трьох місяців (абз. 5 п. 9).

За змістом п. 9 Розділу I Положення Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Доводи відповідача, викладені у листі - відповіді від 16 березня 2021 року №60-3731/21, з посиланням на частину 7 статті 26 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI є безпідставними, оскільки відповідач не обґрунтував підстав невиплати коштів позивачці ані з початку процедури ліквідації банку по 03 серпня 2020 року (внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису № 5017065 про припинення державної реєстрації банку як юридичної особи, ані в період з 24 червня 2020 року (дата ухвалення постанови Верховного Суду у справі №826/4940/16) по 03 серпня 2020 року.

Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, до припинення банку відповідач мав близько п`яти років для виконання зобов`язань перед позивачем щодо виплати йому відшкодування коштів за вкладом, в тому числі півтора місяці після винесення судового рішення, яким було визначено статус позивача як вкладника. Однак зобов`язання не виконав. Зважаючи на вищенаведене, припинення банку як юридичної особи не може бути підставою для невиплати позивачу відшкодування, передбаченого законодавством та судовим рішенням.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі №200/14379/19-а.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у межах спірних правовідносин обставин, які перешкоджали б виплаті на користь позивачки гарантованої суми відшкодування за вкладом у ПАТ «Авант-Банк» відповідачем не надано.

Окрім того, як вірно вказано судом першої інстанції, припинення банку як юридичної особи не може бути підставою для невиплати позивачці відшкодування, передбаченого законодавством та судовим рішенням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №200/3647/20-а.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Фонд або його Уповноважена особа зобов`язані дотримуватися положень ч. 2 ст. 19 Конституції України відповідно до якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві "Авант-Банк" та стягнув з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивачки кошти у розмірі 163 486,50 грн за вкладом, які було внесено за договором банківського рахунку фізичної особи №РКО-Ф/16/0083 від 11 січня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк".

Щодо стосується позовної вимоги в частині виплати індексу інфляції та 3% річних за вкладом, то як вірно зазначено судом першої інстанції вказані вимоги задоволенню не підлягає, так як відшкодуванню у даному випадку підлягає саме гарантована сума вкладу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.