Справа № 500/5357/21
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5357/21

25 листопада 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Якібчук О.П.

позивача: ОСОБА_1 ;

представника позивача: Недокуса В.І.;

представника відповідача: Мельник О.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просить:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в призначення пенсії за віком ОСОБА_1 протиправними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати подачі заяви про призначення пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у травні 2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Однак, розглянувши вказану заяву та додані до неї документи відповідач листом від 26.05.2021, повідомив позивача, що їй відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, що і слугувало підставою на звернення до суду із відповідним позовом.

Ухвалою судді від 31.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача 20.09.2021 подав до суду відзив (аркуші справи 22-23), в якому просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою щодо призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте на момент звернення її загальний страховий стаж склав 5 років 8 місяців 16 день, що є меншим за необхідний, а відтак для призначення пенсії за віком підстав у відповідача не було. Також вказав, що за доданими документами до страхового стажу позивачки не зараховано періоди з 01.03.1976 по 27.08.1983, з 16.12.1983 пo 11.02.2003 оскільки в довідці від 11.02.2003р. №24 відсутня підстава видачі; періоди з 08.05.2004 по 01.10.2004, з 16.06.2006 по 31.10.2006 оскільки відсутня сплата страхових внесків відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Ухвалою суду від 30.09.2021розгляд справи відкладено за клопотання позивача.

Ухвалою суду від 12.10.2021 розгляд справи відкладено з метою отримання додаткових доказів.

Ухвалою суду від 18.10.2021 розгляд справи відкладено.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступні факти.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у травні 2021 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Розглянувши вказану заяву та додані до неї документи відповідача відповідач листом від 26.05.2021, повідомив позивача, що їй відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У даному листі відповідач також вказав, що відповідно до наданих документів страховий стаж позивача складає 5 років 8 місяців 16 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період з 01.03.1976 по 27.08.1983, з 16.12.1983 пo 11.02.2003 оскільки в довідці від 11.02.2003 №24 відсутня підстава видачі;

період з 08.05.2004 по 01.10.2004, з 16.06.2006 по 31.10.2006 оскільки відсутня сплата страхових внесків до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також, зазначив, що для зарахування періодів з 01.03.1976 по 27.08.1983, з 16.12.1983 по 11.02.2003 позивачу необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи, видану підприємством на якому вона працювала на підставі первинних документів за час виконання роботи.

Не погодившись із такими діями відповідача позивач звернулася до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Як вбачається із записів трудової книжки ОСОБА_1 (аркуші справи 9-10) позивач у період:

з 01.03.1976 по 28.08.1983 та з 16.12.1983 по11.02.2003 працювала на Теребовлянській взуттєвій фабриці;

з 25.05.2003 по 19.02.2004 отримувала допомогу по безробіттю;

з 08.05.2004 по 01.10.2004 працювала в селянсько-фермерському господарстві "Яворина";

з 08.03.2005 по 02.03.2006 отримувала допомогу по безробіттю;

з 16.06.2006 по 31.10.2006 працювала в селянсько-фермерському господарстві "Яворина";

з 21.03.2007 по 14.03.2008 отримувала допомогу по безробіттю.

Вказані записи засвідчені підписами посадових осіб та відбитками печаток.

Однак, спірні періоди: з 01.03.1976 по 27.08.1983 та з 16.12.1983 пo 11.02.2003 не зараховані до страхового стажу позивачки оскільки в довідці від 11.02.2003 №24 відсутня підстава видачі;

періоди з 08.05.2004 по 01.10.2004 та з 16.06.2006 по 31.10.2006 не зараховані до страхового стажу позивачки оскільки відсутня сплата страхових внесків до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також, до страхового стажу позивачки не зараховані періоди з 01.03.1976 по 27.08.1983 та з 16.12.1983 по 11.02.2003 у зв`язку із необхідністю подання уточнюючої довідки про періоди роботи, виданої підприємством на якому позивач працювала на підставі первинних документів за час виконання роботи.

Щодо наведеного суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Тому, незарахування відповідачем страхового стажу у зв`язку із тим, що у довідці від 11.02.2003 №24 відсутня підстава її видачі є безпідставним.

Крім того, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків. Тому позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення на включення періоду роботи за який відсутні відомості про сплату страхових внесків до страхового стажу, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за їх несплату несе підприємство-страхувальник.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 в адміністративній справі №208/6680/16-а.

Тому, незарахування відповідачем страхового стажу, оскільки відсутня сплата страхових внесків до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування є безпідставним.

Відтак, з урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що відповідач відмовляючи у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу позивачки діяв не у межах та не у спосіб визначений чинним законодавством, а тому такі дії є протиправними.

Поряд із цим, з урахуванням наданих позивачкою у судовому засіданні пояснень, про те, що запис №2 її трудової книжки є помилковим, оскільки вона була прийнята на роботу в Теребовлянську взуттєву фабрику в 1979 році а не в 1976 році, суд приходить до висновку, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.03.1979 по 28.08.1983, з 16.12.1983 по 11.02.2003, з 08.05.2004 по 01.10.2004, з 08.03.2005 по 02.03.2006, з 16.06.2006 по 31.10.2006 та з 21.03.2007 по 14.03.2008.

Отже, оскільки наявний страховий стаж позивачки є меншим за необхідний (28 років), суд приходить до висновку, про відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, а тому позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

З урахування наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.03.1979 по 28.08.1983, з 16.12.1983 по 11.02.2003, з 08.05.2004 по 01.10.2004, з 08.03.2005 по 02.03.2006, з 16.06.2006 по 31.10.2006 та з 21.03.2007 по 14.03.2008.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Баранюк А.З.