Справа № 580/9859/21
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2021-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

26 листопада 2021 року справа № 580/9859/21

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Руденко А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію обтяження на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення (запис №4588655) Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори в особі Гончаренко Юлії Іванівни (державного реєстратора) про реєстрацію заборони відчуження та арешт нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (60 років СРСР, 4) та внести відповідні зміни в Державний реєстр речових прав.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У прийнятті позовної заяви слід відмовити з таких підстав.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають розгляду судом, до компетенції якого належить розгляд такої категорії справ.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративним судом є суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв?язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб?єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб?єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб?єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу аукціонних фондів підприємств і організацій споживчої кооперації України від 21.12.2001 придбав 26/100 частки адміністративного приміщення «А», яке знаходиться за адресою: м. Корсунь-Шевченківський, вул. 60 років СРСР, 4.

Згідно договору №6 купівлі-продажу аукціонних фондів підприємств і організацій споживчої кооперації України від 21.12.2001 позивач придбав у власність 28/100 частки приміщення хлібзаводу «В», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу аукціонних фондів підприємств і організацій споживчої кооперації України від 29.11.2002 позивач придбав у власність 37/100 частки приміщення хлібзаводу, яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою державної виконавчої служби у Корсунь-Шевченківському районі серії АА №769335 від 01.03.2007 накладено арешт на нерухоме майно кооперативного підприємства «Хлібзавод», м. Корсунь-Шевченківський, вул. 60 років СРСР, буд. 4.

На виконання постанови державної виконавчої служби у Корсунь-Шевченківському районі серії АА №769335 від 01.03.2007 Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та внесено відомості про арешт нежитлового приміщення загальною площею 3546,8 кв. м., Опис: Адмінприміщення А,Б; хлібзавод В до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позивач вважає, що відповідач на власний розсуд, без ідентифікації об`єктів нерухомого майна визначив об`єкти, що належать позивачу, як майно КП «Хлібзавод» та протиправно обмежив позивача у здійсненні права розпорядження цим майном шляхом внесення відповідного обтяження в Державний реєстр речових прав.

Вирішуючи питання про підсудність заявленого позову, слід виходити з наступного.

Згідно частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Накладений арешт на майно позивача перешкоджає розпоряджатись належним йому майном, тому порушує право власності позивача.

Отже, предметом позову є цивільно-правовий спір, пов`язаний із захистом права на нерухоме майно, належним позивачу на праві власності.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За вказаних обставин спір не є публічно-правовим спором у розумінні пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України і не належить до юрисдикції адміністративних судів.

В частинах 1 і 3 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Вказані правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №643/3614/17.

Згідно частини 2 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Предметом позову є цивільно-правовий спір, пов`язаний із захистом права розпорядження автомобілем, належним позивачу на праві власності, тому вказаний спір має розглядатися місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію обтяження на нерухоме майно відмовити.

2. Роз?яснити позивачу ОСОБА_1 , що він має право звернутися за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства до місцевого загального суду.

3. Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Алла РУДЕНКО