Справа № 420/18884/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить:

- визнати дії відповідача протиправними щодо переведення з одного виду пенсії на інший і застосування показника заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2017-2019 роки;

- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 з дня виникнення права та подання заяви, з 22.01.2021 року, пенсію за віком, здійснити розрахунок та виплати з дня отримання заяви, з 22.01.2021 року, із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні у розмірі 7763 грн, тобто середньої заробітної плати, з якої сплачені страхові внески, за 2020 рік.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідачем безпідставно та незаконно відмовлено у призначені пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні у розмірі 7763 грн, а тому дії відповідача є протиправними та такими, що порушують права позивача. Позивач вважає, що застосування відповідачем ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із визначенням показника середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачені страхові внески за 2017-2019 рр. у розмірі 3764,40 грн неправомірне, оскільки при призначенні позивачу пенсії за віком необхідно враховувати середній заробіток у галузі економіки, з якого сплачені страхові внески за 2020 рік, що становить 7763 грн. Позивач не згоден з переведенням з одного виду пенсії на інший та просить управління призначити пенсію за іншим Законом.

13.10.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

11.06.2021 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначає, що за заявою від 28.10.2020 року позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком за нормами Закону № 1058-ІV. Головним управлінням здійснювалося саме переведення позивача на пенсію за віком на умовах, передбачених Законом № 1058- ІV. Первинне призначення пенсії Позивачу було здійснено 09.06.1998 року, а переведення 28.10.2020 року. Позивачу при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком за нормами ч. 2 ст. 42 ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV застосовано показник середнього заробітку по Україні за 2014 -2016 проіндексованого з 01.03.2019 року на 1,17 та з 01.05.2020 року на 1,11. Відповідач зазначає, що при переведенні з одного виду пенсії на інший застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а тому розраховуючи пенсію позивача за віком, Головне управління вірно застосувало показник середньої заробітної плати за 2014-2016 проіндексованого з 01.03.2019 року на 1,17 та з 01.05.2020 року на 1,11 роки, як це передбачено ч. 2 ст. 42 Закону № 1058- ІV.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером та з 09.06.1998 року отримував пенсію призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

28.10.2020 року ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перехід на пенсію за іншим законом, зокрема: з пенсії за вислугою років на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV.

29.10.2020 року за заявою позивача прийнято рішення № 70 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV при страховому стажі 41 рік 11 місяців, 14 днів (а.с.47).

29.10.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за рішенням № 70 здійснено перерахунок пенсії позивача, розмір якої після перерахунку склав 5860,78 грн (а.с.56).

30.10.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за рішенням № 70 здійснено перерахунок пенсії позивача, розмір якої після перерахунку склав 7580,73 грн (а.с.9).

Із заявою від 14.01.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просив надати завірену копію розпорядження про призначення та розрахунок стажу і заробітку. Також позивач просив надати письмове роз`яснення щодо середньої заробітної плати в Україні з якої було сплачено страхові внески та яка була застосована при визначені пенсії по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

22.01.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області отримано заяву позивача.

27.01.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області надано відповідь, в якій повідомлено, що відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Оскільки позивач отримував пенсію по вислузі років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 09.06.1998 по 27.10.2020, то при призначені пенсії за віком відповідно до Закону №1058, застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2017-2019 роки 3764,40 грн, проіндексований на коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати 1,2987 (а.с.8).

Отже, позивач вважає, що відповідачем протиправно переведено його з одного виду пенсії на інший і застосовано показника заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2017-2019 роки.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступних положень законодавства.

Стаття 19 Конституції України встановлює правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

11. За приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

12. Згідно пунктів 2, 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Водночас, ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV установлено, що Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Суд зазначає, що з 09.06.1998 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

За заявою позивача від 28.10.2021 року про переведення на пенсію за іншим законом, зокрема на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, ГУ ПФУ в Одеській області 29.10.2020 року прийнято рішення № 70 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (а.с.47).

Отже, у даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, з пенсії за вислугу років призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення, зокрема за 2017 рік, за 2018 рік та за 2019 рік.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31 липня 2019 року (справа №720/208/17).

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість використання відповідачем механізму переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, як того вимагає ч. 2 ст. 40 Закону №1058-ІV.

При цьому, суд зазначає, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу ч. 5 ст. 45 Закону № 1058 передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що в прохальній частині позову, позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо переведення з одного виду пенсії на інший;

- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування показника заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2017-2019 роки;

- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 з дня виникнення права та подання заяви з 22.01.2021 року, пенсію за віком;

- здійснити розрахунок та виплати з дня отримання заяви, з 22.01.2021 року, із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні у розмірі 7763 грн, тобто середньої заробітної плати, з якої сплачені страхові внески, за 2020 рік.

За встановлених та наведених вище судом обставин, суд зазначає, що за рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 70 від 29.10.2020 року здійснено призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (а.с.47). Вказане призначення здійснено за заявою позивача від 28.10.2021 року.

Отже, вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо переведення з одного виду пенсії на інший не можуть бути задоволені так, як позивач не оскаржує вказане рішення та не зазначає про протиправність дій відповідача щодо прийняття вказаного рішення.

Щодо вимоги визнати протиправними дії відповідача щодо застосування показника заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2017-2019 роки, суд зазначає, що відповідачем не було застосовано показник середньої заробітної плати за 2017-2019 роки, а застосовано показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, а тому вимоги в даній частині також є необґрунтованими та безпідставними.

З урахуванням того, що зобов`язальна частина позовних вимог є похідною, встановлення судом відсутності підстав для задоволення позовних вимог щодо протиправності дій відповідача та обмеженням повноважень суду дискрецією повноважень органу пенсійного фонду позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 з дня виникнення права та подання заяви з 22.01.2021 року, пенсію за віком; здійснити розрахунок та виплати з дня отримання заяви, з 22.01.2021 року, із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні у розмірі 7763 грн, тобто середньої заробітної плати, з якої сплачені страхові внески, за 2020 рік не належать до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 КАС країни рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки судом відмовлено у задоволені позову, у суду відстуні підстави для стягнення судових витрат на користь позивача.гненню в повній мірі.

Керуючись ст. ст. 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова

.