Справа № 280/3508/21
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 280/3508/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року (суддя Семененко М.О., повний текст рішення складений 26.07.2021) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у квітні 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду його роботи з 19.12.1985 по 18.11.1987 на посаді сторожа в ОВО при Орджонікідзевському РОРД та з 16.05.1988 по 04.10.1988 на посаді робітника в Запорізькому тепличному комбінаті;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 19.12.1985 по 18.11.1987 на посаді сторожа в ОВО при Орджонікідзевському РОРД та з 16.05.1988 по 04.10.1988 на посаді робітника в Запорізькому тепличному комбінаті;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо обрахування періоду роботи ОСОБА_1 з 20.11.1991 по 29.11.1991 в Комерційній фірмі «Олена» на посаді брокера та з 30.11.1991 по 29.12.1992 в НПО «Практик, лтд» на посаді брокера;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області обраховувати період роботи ОСОБА_1 в Комерційній фірмі «Олена» на посаді брокера з 13.09.1991 по 29.11.1991, а в НПО «Практик, лтд» на посаді брокера з 22.11.1991 по 29.12.1992;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду його роботи з 29.04.1990 по 03.07.1991 в Кооперативі «Норд» на посаді інженера-конструктора;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 29.04.1990 по 03.07.1991 в Кооперативі «Норд» на посаді інженера-конструктора;

- винести окрему ухвалу в порядку ст. 249 КАС, якою доручити уповноваженим особам секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини чи представникам Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини притягнути осіб, винних в порушенні прав ОСОБА_1 згідно Закону України «Про звернення громадян» в частині неповного розгляду звернення ОСОБА_1 від 09.03.2021 до передбаченої ч. 7 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальності. Зокрема, стосовно наступних осіб: виконавця відповіді від 23.03.2021 ОСОБА_2 ; виконавця відповіді від 29.12.2020 ОСОБА_3 ; начальник відділу по роботі зі зверненнями громадян ГУ ПФУ в Запорізькій області Світлани Тимченко.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у грудні 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою щодо обрахунку страхового стажу.

Листом за № 11697-11414/Г-02/8-0800/20 від 29.12.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило, що страховий стаж, підтверджений наданими документами, складає 20 років 11 місяців 13 днів. Наведено детальний розрахунок страхового стажу. Також зазначено, що до страхового стажу не враховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки за період з 29.04.1990 по 03.07.1991, оскільки дата прийому має суттєві відмінності з датою в наказі про прийом, яка зазначена некоректно. Зазначений період потребує додаткового уточнення. Також звернуто увагу на те, що рішення щодо призначення або відмови у призначенні пенсії, а також врахування стажу підтвердженого документами для обчислення пенсії приймає виключно відділ з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

У березні 2021 року адвокатом Пономаренко О.О. в інтересах ОСОБА_1 було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області адвокатський запит щодо надання роз`яснень стосовно підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 .

Листом за № 0800-0204-8/20466 від 18.03.2021 Управління повідомило, що стаж за період роботи з 19.12.1985 по 18.11.1987, з 16.05.1988 по 04.10.1988 зараховано, оскільки ОСОБА_1 в цей період навчався на денній формі навчання, що підтверджено довідкою з Національного університету «Запорізька Політехніка» № 39-114/1057 від 07.05.2020. Виправити періоди роботи з 13.09.1991 та з 22.11.1991 відсутні підстави, так як згідно трудових книжок ОСОБА_1 працював на інших підприємствах і ці періоди зараховані до страхового стажу в повному обсязі.

Також у березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою, в якій просив надати роз`яснення щодо неврахування до страхового стажу періодів роботи, за які утримані грошові кошти до Пенсійного фонду та щодо порядку розрахунку страхового стажу під час роботи одночасно на двох місцях роботи, з посиланням на норми законодавства.

Листом за № 3507-2724/Г-02/8-0800/21 від 23.03.2021 Управління повідомило, що стаж за період роботи з 19.12.1985 по 18.11.1987, з 16.05.1988 по 04.10.1988 зараховано, оскільки в цей період ОСОБА_1 навчався на денній формі навчання, що підтверджено довідкою з Національного університету «Запорізька Політехніка» № 39-114/1057 від 07.05.2020. Періоди роботи, згідно трудових книжок, коли ОСОБА_1 працював на двох підприємствах одночасно, зараховані до страхового стажу в повному обсязі. Додатково повідомлено, що страховий стаж, підтверджений документами, складає 20 років 11 місяців 13 днів.

Не погодившись з розміром попередньо розрахованого страхового стажу, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 частини 2 статті 24 Закону передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 26 Закону визначено умови призначення пенсії за віком.

Абзацом першим вказаної статті визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 не отримує пенсію, оскільки не досяг пенсійного віку.

Позивач не звертався до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, а Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області не приймалося щодо ОСОБА_1 рішень, які обмежують чи порушують права та законні інтереси останнього.

Позовні вимоги ОСОБА_1 пов`язані з незгодою останнього з попереднім розрахунком загального страхового стражу, обрахованого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області на підставі наданих ОСОБА_1 документів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З аналізу вказаної норми слідує, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Частиною 2 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Таким чином, обов`язковою умовою правового захисту у суді є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи в сфері публічних правовідносин, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване у спеціальних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитися щодо наявності у особи, яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд звертає увагу, що з`ясування питання порушених прав, свобод чи інтересів позивачів передує розгляду питання щодо правомірності (законності) рішення, яке оскаржується. Відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивачів є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року в адміністративній справі № 826/4406/16 та від 15 серпня 2019 року в адміністративній справі № 1340/4630/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не наведено обставини, які свідчать про реальне порушення його прав з боку відповідача.

Доводи апелянта з приводу того, що протиправна бездіяльність відповідача штовхає останнього на безпідставні трати в майбутньому на отримання правової допомоги, яку зараз він отримує безкоштовно, в питанні оскарження бездіяльності та протиправних дій управління Пенсійного фонду України в Запорізької області, відхиляються судом, оскільки вирішення спорів, які можуть виникнути в майбутньому, є недопустимим.

При цьому суд не може власним рішенням втручатися у дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України за умови, коли особою рішення, прийняття якого входить до функцій суб`єкта владних повноважень, не оскаржується і таке рішення відповідним суб`єктом попередньо не приймалося.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо клопотання ОСОБА_1 постановити окрему ухвалу стосовно деяких посадових осіб органів Пенсійного фонду України, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частин 1-2 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Отже окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Суд зазначає, що під час розгляду даної справи не встановлено порушення закону посадовими особами органів Пенсійного фонду України, при цьому, бездіяльність відповідача (його посадових осіб) щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» не є предметом розгляду даної справи.

З огляду на зазначені обставини, підстави для постановлення окремої ухвали відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року в адміністративній справі № 280/3508/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 30 листопада 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повна постанова складена 30 листопада 2021 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров