Справа № 400/3703/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/3703/20
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

04 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення №209/03.20 від 03.03.2020 року про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 27.02.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона досягла 50 річного віку і має необхідний стаж для призначення їй пенсії на пільгових умовах відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788, однак спірним рішенням їй відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058, із вказівкою про наявність загального стажу 33 роки 05 місяців 08 днів, в тому числі пільгового стажу за списком №2 - 15 років 02 місяці 05 днів, а також, що право виходу на пенсію позивач набуде після досягнення 54 років 06 місяців. Таке рішення позивач вважає протиправним, оскільки застосуванню підлягає Закон №1788 та висновки Конституційного Суду України у рішенні 23.01.2020 року №1/-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15).

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що на час звернення позивача 27.02.2020 із заявою про призначення пенсії вона не досягла віку, встановленого п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, що свідчить про правомірність відмови у призначенні пенсії викладеної в рішенні від 03.03.2020. Дії управління ПФУ здійснено відповідно до наданих повноважень на підставі всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих ОСОБА_1 документів.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що основним законом в сфері пенсійного забезпечення є Закон №1058. Вік позивача станом на день звернення із заявою про призначення пенсії становив повні 50 років, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. В даному випадку положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права та призначення пенсії за віком на пільгових умовах застосуванню не підлягають. Положення статті 114 Закону України №1058 є чинними та неконституційними не визнавалися.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

27.02.2020 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Рішенням відповідача від 03.03.2020 №209/03.20-р відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на п 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058. В рішенні зазначено, що страховий стаж позивача складає 33 роки 05 місяців 08 днів, в тому числі стаж на пільгових умовах складає 15 років 02 місяці 05 днів, та право виходу на пенсію позивач набуде у 54 роки 06 місяців.

Не погоджуючись з вищенаведеним рішенням позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п. «б» ст. 13 Закону №1788 у редакції Закону України №2131 та п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058 у редакції Закону №2148. Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020. З 23.01.2020 в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2 та містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за п. «б» ст.13 Закону №1788 та 54 роки і 06 місяців за п. 2 ч. 2 ст.114 Закону №1058. За таких умов, необхідно віддати перевагу у застосуванні найбільш сприятливому для позивача закону. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що спірне рішення, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

В даній справі ОСОБА_1 не погоджується із застосованим ГУ ПФУ в Миколаївській області законом при визначенні пенсійного віку, за досягненням якого у неї виникає право на пенсію.

Згідно паспорту громадянина України позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та на момент звернення із заявою про призначення пенсії 27.02.2020 мала вік повних 50 років 7 місяців (а.с. 10).

Зі змісту рішення відповідача від 03.03.2020 про відмову в призначенні пенсії вбачається, що єдиною підставою для такої відмови є недосягнення ОСОБА_1 віку 54 роки 6 місяців.

Приймаючи рішення від 03.03.2020 №209/03.20-р, відповідач керувався положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Судова колегія зазначає, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 21 квітня 2021 року розглянуто зразкову справу №360/3611/20, мотивувальну частину якої змінено постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року із залишенням без змін решти рішення.

За результатами розгляду встановлено ознаки притаманні даній зразковій справі, а саме:

а) позивач є особою, яка:

звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років;

набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

б) відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії;

в) предметом спору є оскарження дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах, для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці..

Оцінивши фактичні обставини справи, що розглядається судова колегія зазначає, що позивач, відповідач та предмет спору відповідають ознакам зразкової справи №360/3611/20.

З врахуванням зазначеного, спірні правовідносини підлягають врегулюванню із застосуванням наступних правових висновків, а саме, що оскільки на час їх виникнення була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах, то оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, явним є суперечливість їх один одному, що порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта з посиланням на ст. 5 Закону № 1058-IV, адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини.

Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Судова колегія також не погоджується з посиланням апелянта на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті.

Судова колегія вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

З врахуванням вищенаведеного, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірне рішення, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, оскільки єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії був той факт, що вона не досягла 54 роки 06 місяців, то судом також вірно задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлених зобов`язальних дій.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 09 вересня 2020 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328, КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В. Кравченко