Справа № 620/3576/21
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3576/21 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Заяць О.В., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського оружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради (далі по тексту - відповідач, Виконавчий комітет ЧМР) в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету ЧМР від 18.03.2021 року № 127 «Про демонтаж тимчасових споруд (металевих гаражів) на території м. Чернігова» в частині демонтажу належного ОСОБА_1 металевого гаража, розташованого біля будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Чернігівського оружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року в задоволенні значеного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Чернігівського оружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи, із захворюванням опорно-рухового апарату.

Позивач звертався до органів Чернігівської міської ради із проханням надати дозвіл на розміщення металевого гаража біля будинку за місцем проживання.

Листом від 23.01.2020 року вих. № 40 КП «Муніципальна варта» Чернігівської міської ради повідомило позивача, що укладення договору строкового платного сервітуту на запроектовану земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , може бути розглянуто після внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру та проведення державної реєстрації права власності на неї підприємством, установою чи організацією, яка здійснює управління будинком.

У свою чергу, листом від 13.02.2020 року № 3-01/35-38 КП «Деснянське» Чернігівської міської ради надало відповідь на заяву ОСОБА_1 , зазначаючи, що право постійного користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 , за підприємством в Державному земельному кадастрі не зареєстровано. У зв`язку з чим, надати копію Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою немає можливості.

Листом від 09.04.2020 року № 3768/2-08/10 Управління земельних ресурсів ЧМР повідомило позивачу, що право на земельну ділянку по АДРЕСА_1 підприємством, установою чи організацією, яка здійснює правління будинком, не зареєстровано у відповідності до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивача повідомило, що у разі відведення земельної ділянки із земель комунальної власності, необхідно зазначити площу та цільове призначення земельної ділянки, а також додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

Також, у вказаному листі Управлінням земельних ресурсів ЧМР повідомлено ОСОБА_1 , що оформити земельну ділянку для обслуговування тимчасового металевого гаража можливо тільки після проведення земельних торгів у формі аукціону, за результатами проведення якого і буде укладатися договір оренди земельної ділянки, відповідно до ст.. 134-135 Земельного кодексу України (а.с.33-34).

Аналогічну інформацію викладено в листі Управління земельних ресурсів ЧМР від 06.10.2020 № 8950/2-08/20.

Листом Управління земельних ресурсів ЧМР від 29.12.2020 № 11653/2-08/20 та від 11.02.2021 № 1151/2-08/21 позивачу повідомлялося, що після внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, проведення державної реєстрації права власності на неї та звернення щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, буде розглянуто питання щодо можливості встановлення відповідного сервітуту для реалізації положень статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Виконавчим комітетом ЧМР прийнято рішення від 18 березня 2021 року № 127 «Про демонтаж тимчасових споруд (металевих гаражів) на території м. Чернігова», відповідно до переліку якого віднесено і самовільно встановлений тимчасовий металевий гараж ОСОБА_1 (далі по тексту - оскаржуване рішення).

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутні належні докази стосовно будівництва, дозвільних документів та документів, що посвідчують право власності на тимчасовий металевий гараж та документи про внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, проведення державної реєстрації права власності на неї та звернення щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту починається розгляд питання щодо можливості встановлення відповідного сервітуту.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Закон України «Про основи містобудування» (далі по тексту - Закон № 2780) визначає правові, економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в Україні і спрямований на формування повноцінного життєвого середовища, забезпечення при цьому охорони навколишнього природного оточення, раціонального природокористування та збереження культурної спадщини.

У статті 1 Закону № 2780 зазначено, що містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2780 до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (далі Закон № 2807-IV) Правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Типові правила благоустрою території населеного пункту затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.11.2017 № 310, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 18.12.2017 за № 1529/31397.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Приписами пунктів 1,2 частини 1 статті 10 Закону № 2807-IV передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Згідно із ст. 38 Закону № 2807-IV контроль у сфері благоустрою населених пунктів спрямований на забезпечення дотримання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства, вимог цього Закону, Правил благоустрою території населеного пункту та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до положень ст. 13 Закону № 2807-IV до об`єктів благоустрою населених пунктів належать:

1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування;

2) прибудинкові території;

3) території будівель та споруд інженерного захисту територій;

4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

Згідно із статтею 16 Закону № 2807-IV на об`єктах благоустрою забороняється:

1) виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом;

2) самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо;

3) вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву, гілки, деревину, листя, сніг;

4) складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків;

5) самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо;

6) встановлювати технічні засоби регулювання дорожнього руху без погодження з відповідними органами Національної поліції;

7) влаштовувати стоянки суден, катерів, інших моторних плавучих засобів у межах територій пляжів;

8) випасати худобу, вигулювати та дресирувати тварин у не відведених для цього місцях;

9) здійснювати ремонт, обслуговування та миття транспортних засобів, машин, механізмів у не відведених для цього місцях (крім випадків проведення негайного ремонту при аварійній зупинці).

Рішенням Чернігівської міської ради від 24 грудня 2019 року № 49/VII-2 «Про затвердження Правил благоустрою, забезпечення чистоти, порядку утримання і прибирання вуличних, дворових територій, парків, скверів та додержання тиші в громадських місцях м. Чернігова» затверджені Правила благоустрою м. Чернігова у новій редакції.

Згідно вказаного рішення КП «Муніципальна варта» Чернігівської міської ради визначено уповноваженим органом з питань виявлення та демонтажу незаконно розміщених об`єктів на території міста Чернігова.

У розділі V Правилах благоустрою, забезпечення чистоти, порядку утримання і прибирання вуличних, дворових територій, парків, скверів та додержання тиші в громадських місцях м. Чернігова (далі - Правила благоустрою м. Чернігова) - визначено процедуру демонтажу незаконно встановлених (розміщених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд, а також рекламних засобів, іншого майна, що узагальнюється та іменується як об`єкти.

Згідно з п. 5.12.1.-5.12.10 Правил благоустрою м. Чернігова: «Під незаконним розміщенням об`єктів розуміється розміщення, встановлення, а також інші дії, пов`язані із зайняттям території міста, за наступних підстав: без належного дозволу, встановленого чинними актами законодавства України; без укладання договору про пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою, або строк дії якого закінчився, або припинений у порядку, встановленому договором; у разі відсутності рішень Чернігівської міської ради, її виконавчих органів; у разі невідповідності дозвільним документам, з відхиленням від проекту; у разі невідповідності будівельним нормам; у разі відсутності документів, що підтверджують право власності (користування) земельною ділянкою під встановленими тимчасовими об`єктами, або використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; використання об`єктів не за призначенням; у разі відсутності паспорту прив`язки, або у разі, якщо він анульований, або строк його дії закінчився; безхазяйні об`єкти; самовільне спорудження над водопровідними, каналізаційними та іншими мережами, пристроями будь-яких' будівель та предметів благоустрою, складання будівельних матеріалів і предметів ближче ніж за 5 м від осі водопровідних і каналізаційних мереж і пристроїв у межах охоронних санітарних зон, без погодження із балансоутримувачем таких мереж, у порушення норм охорони централізованих систем водопостачання і водовідведення та порушення державних будівельних норм».

Як визначено у Правилах благоустрою м. Чернігова тимчасова споруда - споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, у тому числі для здійснення підприємницької діяльності, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. До тимчасових споруд відносяться: кіоски, павільйони, намети, намети для сезонного продажу товарів, холодильне обладнання (низькотемпературні прилавки), авторозвозки, автокафе, лавки-автопричепи, спеціальне торгівельно-технологічне обладнання, розноски, лотки/ємності, будь-які предмети, на яких є можливість розміщення об`єктів торгівельної або іншої діяльності, торгівельні ряди, торгівельні автомати, літні майданчики, тимчасові майданчики, сезонні майданчики, дитячі атракціонні чи ігрові містечка, дебаркадери, засоби для обмеження чи зменшення руху, шлагбауми, балки, запірні планки, господарські споруди (сараї, погреби тощо), металеві гаражі, металеві конструкції, зупинкові комплекси, стенди. Перелік не є вичерпним.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту виявлення тимчасового металевого гаражу № 1486 від 08.02.2021 року інспектором-ревізором КП «Муніципальна варта» ЧМР було виявлено тимчасовий (металевий) гараж за адресою: АДРЕСА_1, на відстані 20м від будинку №11 в м. Чернігові, який мав ознаки незаконного встановлення.

Таким чином, виявлений тимчасовий (металевий) гараж встановлено без дотримання вимог підпунктів 5.12.1; 5.12.3; 5.12.6; 5.12.9 Правил благоустрою м. Чернігова.

На вказаному гаражі було розміщене інформаційне повідомлення № 1486 з вимогою власнику надати дозвільні та правовстановлюючі документи на металевий гараж та документи, що засвідчують особу до 22.02.2021 року. Також було проведено фотофіксацію та дану інформацію оприлюднено на офіційному веб-порталі Чернігівської міської ради за посиланням на веб-сайт в мережі Інтернет.

У відповідності до пункту 5.15. Правил благоустрою м. Чернігова передбачено, що КП «Муніципальна варта» Чернігівської міської ради встановлює строк для надання документів на розміщення виявлених об`єктів протягом двох тижнів.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, у встановлений термін, ОСОБА_1 звернувся до КП «Муніципальна варта» Чернігівської міської ради та надав пояснення разом з документами, а саме: ксерокопію паспорта громадянина України, ксерокопію свідоцтва про інвалідність І групи, ксерокопію довідки з Департаменту соціального захисту про перебування на черзі за автомобілем.

У пункті 5.16. Правил благоустрою м. Чернігова визначено, що у разі нез`явлення власника/користувача протягом вказаного у повідомленні строку, ненадання дозвільних документів, акт та матеріали фото- або відеофіксації уповноваженим органом подаються на розгляд Комісії з демонтажу незаконно розміщених об`єктів на території міста Чернігова (далі - Комісія з демонтажу), створеної рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради.

У даному випадку, ОСОБА_1 , яким самовільно встановлено тимчасовий металевий гараж, за адресою: АДРЕСА_1 , не надано документи, які підтверджують право власності на металевий гараж. Зазначені обставини не заперечується сторонами.

Подальший розгляд даного питання було винесено на розгляд Комісії з демонтажу тимчасових (металевих) гаражів на території м. Чернігова, який відбувся 05 березня 2021 року. За результатами засідання Комісії прийнято протокольне рішення, яким рекомендовано демонтувати тимчасовий (металевий) гараж за адресою: АДРЕСА_1 , з наданням власнику строку для добровільного демонтажу та вимогою привести земельну ділянку в належний стан, з відновленням її благоустрою.

18 березня 2021 року виконавчий комітет Чернігівської міської ради прийняв оскаржуване рішення № 127 «Про демонтаж тимчасових споруд (металевих гаражів) на території м. Чернігова», з огляду на бездіяльність ОСОБА_1 та нездійснення добровільного демонтажу металевого гаражу.

Так, відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Так, відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;

за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Враховуючи статті 134 та 135 Земельного кодексу України та Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів» від 18.02.2016, оформити земельну ділянку для обслуговування тимчасового металевого гаража можливо тільки після проведення земельних торгів у формі аукціону, за результатами проведення якого і буде укладатися договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до п. 11 ст. 79-1 Земельного кодексу України державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають речові права, похідні від права власності в тому числі право користування (сервітут).

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що встановлення тимчасової конструкції, а саме: металевого гаража на земельній ділянці, яка не зареєстрована у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», має певний алгоритм дій, який у даному випадку позивачем додержано не було.

Отже, враховуючи відсутність у ОСОБА_1 дозвільних документів на встановлення металевого гаража, документів, що посвідчують право власності на такий гараж та внесення відомостей про оренду земельну ділянку до Державного земельного кадастру, проведення державної реєстрації права власності на неї та звернення щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту починається розгляд питання щодо можливості встановлення відповідного сервітуту, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з дотриманням Правил благоустрою м. Чернігова, які затверджені рішенням Чернігівської міської ради 24.12.2019 № 49/VII-2.

Щодо доводів скаржника зазначених в апеляційній скарзі про спроби отримати дозвіл на виділення земельної ділянки для розміщення гаража, наявність такого права, як інваліда І групи та бездіяльність органів влади до яких звертався позивач, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, адже не можуть бути підставою для самовільного встановлення тимчасової конструкції на земельній ділянці, яка на законодавчому рівні не належить позивачу на праві власності або користування.

Також, не заслуговує на увагу суду апеляційної інстанції надане апелянтом в якості доказу рішення Чернігівського оружного адміністративного суду від 09.08.2021 року по справі № 620/6023/21, оскільки предметом спору в зазначеній справі є визнання протиправним та скасування пункту 5 рішення Чернігівської міської ради від 27.05.2021 № 8/VIII-12 про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 , орієнтовно площею 0,0019 га для будівництва індивідуального гаража.

Так, колегія суддів зазначає, що вирішення питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 , не впливає на законність та обґрунтованість оскаржуваного в даній справі рішення Виконавчого комітету ЧМР від 18.03.2021 року № 127 «Про демонтаж тимчасових споруд (металевих гаражів) на території м. Чернігова» в частині демонтажу самовільно встановленого ОСОБА_1 металевого гаража, розташованого біля будинку АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог через їх безпідставність і законність оскаржуваного рішення Чернігівської міської ради.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського оружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 29.11.2021 року