Справа № 808/2993/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

16 листопада 2021 року
справа №808/2993/17
судді Верховного Суду Стародуба О.П.
у справі за позовом Державної екологічної інспекції у Запорізькій області до Приватного підприємства "Мельнік" про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду
щодо рішення Верховного Суду від 16.11.2021, яким залишено без задоволення касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2018 року, якими відмовлено в задоволенні позову Державної екологічної інспекції у Запорізькій області про зупинення виконання ПП "Мельнік" робіт, пов`язаних зі здійсненням викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря зі стаціонарних джерел до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
Постановляючи рішення у цій справі Верховний Суд виходив з того, що відповідачем в добровільному порядку вживаються дії щодо одержання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та усунення інших порушень природоохоронного законодавства, а позивачем не надано достатніх та об`єктивних доказів на користь існування реальної загрози життю та здоров`ю людей та ймовірності настання негативних наслідків в разі невжиття заходів реагування.
Також Верховний Суд виходив з того, що позивачем не обґрунтовано в чому саме полягає загроза життю та здоров`ю людей при експлуатації ПП "Мельнік" технологічного обладнання, не розкрито змісту того, що конкретно може статися в разі невжиття заходів зупинення роботи відповідача, пов`язаної з викидами в атмосферне повітря.
Відтак, Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не підтверджено факту наявності реальної загрози життю та здоров`ю людей при експлуатації технологічного обладнання.
Відповідно до частини 3 статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
На підставі статті 34 КАС України вважаю за необхідне висловити окрему думку щодо рішення Верховного Суду у цій справі.
Так, правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря визначає Закон України "Про охорону атмосферного повітря" №2707-ХІІ від 16.10.1992 ( далі - Закон №2707-ХІІ).
Відповідно до Преамбули цього Закону атмосферне повітря є одним з основних життєво важливих елементів навколишнього природного середовища.
Цей Закон спрямований на збереження та відновлення природного стану атмосферного повітря, створення сприятливих умов для життєдіяльності, забезпечення екологічної безпеки та запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище.
Відповідно до положень ч.1 ст. 10 Закону №2707-ХІІ підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.
Згідно з положеннями статті 11 указаного Закону, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Також, пункт 30 Закону України "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності" від 19.05.2011 №3392-VІ передбачає необхідність наявності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, відповідно до вимог Закону України "Про охорону атмосферного повітря".
Господарська чи інші види діяльності, пов`язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства (стаття 12 Закону №2707-ХІІ).
За змістом наведених законодавчих норм роботи, які пов?язані з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, можуть бути розпочаті виключно за наявності виданого у встановленому законом порядку дозволу.
Виконання таких робіт без дозволу Закон №2707-ХІІ не допускає.
Крім того, за змістом статей 10, 11 Закону №2707-ХІІ видача дозволу на викиди забруднюючих речовин є одним із заходів щодо охорони атмосферного повітря, який спрямований на забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище.
Відтак, виконання робіт пов?язаних з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря без отримання відповідного дозволу безумовно становить загрозу життю та здоров`ю людей, така загроза є очевидною (в силу вимог закону щодо обов?язкового дозвільного погодження виконання таких робіт) тому не потребує додаткового доказування позивачем, а виконання таких робіт без дозволу підлягає негайному зупиненню.
Вчинення позивачем дій, спрямованих на оформлення дозволу (навіть «добровільне») не може бути підставою для невжиття заходів реагування та відмови у задоволенні позову, оскільки до його оформлення та видачі позивач продовжуватиме роботи, виконання яких без дозволу не допускається.
До того ж, дії, спрямовані на отримання дозволу, позивач почав вчиняти лише після звернення позивача до суду з цим позовом.
За таких обставин у цій справі були наявні підстави для вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду шляхом зупинення виконання ПП «Мельнік» робіт, пов?язаних з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, відтак позовні вимоги на мою думку підлягали задоволенню.