Справа № 640/27116/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Київ № 640/27116/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство «Українська залізниця» за позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправним та скасування постанов відповідача від 05.10.2020 ВП № 63193313 про стягнення виконавчого збору у розмірі 11 198,42 грн. та про стягнення 376,00 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження, зобов`язання повернути вказані кошти позивачу.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) стягнуто з позивача виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, що суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено судове засідання, витребувано у відповідача завірені матеріали виконавчого провадження № 63193313.

11 листопада 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву та витребувані судом матеріали виконавчого провадження № 63193313.

У судове засідання 21.01.2021 прибув представник позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

16 вересня 2019 року рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/9092/19 стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕО» 110329,30 грн. штрафу, 1654,94 грн. витрат по сплаті судового збору.

Підставою для відкриття виконавчого провадження №63193313 став виконавчий лист №910/9092/19 від 11.08.2020, виданий Господарським судом міста Києва. Виконавче провадження відкрито постановою від 05.10.2020.

Постановами державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 05.10.2020 № 63193313 стягнуто з боржника виконавчий збір ц розмірі 11198,42 грн. та визначено загальну суму мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 376,00 грн.

Вважаючи те, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі 910/9092/19 виконано добровільно згідно платіжного доручення №2238144 від 17.10.2019, позивач вважає зазначенні постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

До того ж, позивач вважає наявними підстави для повернення йому примусово стягнутих коштів на виконання оскаржуваних постанов.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як зазначено у частинах 1-3, абзаці першому частини 4 статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Крім того, частиною 9 вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що виконавчий збір не стягується за наявності (у сукупності) таких умов:

1) закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом);

2) фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом має відбутись до відкриття виконавчого провадження (винесення відповідної постанови).

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі № 910/9092/19 стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕО» 110329,30 грн. штрафу, 1654,94 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Південно апеляційного господарського суду від 13.05.2020, рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі № 910/9092/19 залишено без змін.

Однак, 17.10.2019 АТ «Українська залізниця», а саме регіоалною філією «Львівська залізниця» виконало рішення по справі №910/9092/19 шляхом перерахування коштів у розмірі 111 984,24 грн. на рахунок АТ ДТЕК «Західенеро», що підтверджується копію платіжного доручення №2238144 від 17.10.2019.

Разом з тим, як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, що 07.10.2020 з банківського рахунку АТ «Українська залізниця» було списано грошові кошти на рахунок Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у розмірі 123558,66 грн.

Відтак, враховуючи, що 17.10.2019 позивачем виконано рішення суду у справі №910/909219 шляхом зарахування грошових коштів на рахунок стягувача, тобто до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про протиправність стягнення з позивача виконавчого збору, а тому, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо постанови відповідача про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Враховуючи добровільне виконання АТ «Українська залізниця» рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача витрат виконавчого провадження, отже така постанова не відповідає вимогам статті 42 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача стягнутого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, суд звертає увагу на наступне.

Як вже зазначалось, з банківського рахунку позивача були списані грошові кошти на рахунок Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначає Порядок №787.

Згідно з пунктом 3 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до пункту 5 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Згідно з пунктом 10 Порядку №787 заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Згідно з пунктом 15 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету здійснюється з того бюджету, до якого такі кошти були зараховані (з урахуванням положень пунктів 39-1 та 39-2 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України). Якщо платіж, що повертається, був сплачений до загального (спеціального) фонду державного або місцевих бюджетів, але згідно з бюджетним законодавством не передбачений серед джерел надходжень бюджетів у поточному бюджетному році, то повернення здійснюється за рахунок податків та зборів, не віднесених до інших категорій (код класифікації доходів бюджету 19090500) або інших надходжень (код класифікації доходів бюджету 24060300) відповідного бюджету.

При цьому, відповідно до статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до державного бюджету податків і зборів та інших доходів відповідно до законодавства.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства органи Казначейства не є розпорядниками коштів Державного бюджету України, а здійснюють лише розрахунково-касове обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, не мають права втручатися у їх діяльність та не уповноважені самостійно спрямовувати надані бюджетні асигнування. Визначення наявності підстав для повернення коштів з державного та місцевого бюджетів є виключними повноваженнями контролюючих органів.

В даному випадку кошти до Державного бюджету перераховувалися відповідачем.

Законодавством встановлено чіткий алгоритм дій щодо повернення таких платежів.

З вищенаведеного слідує, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, тобто органу державної виконавчої служби разом зі заявою про повернення коштів з бюджету.

На даний час позивачем оспорюється правомірність винесеної відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору. З приводу повернення платежів до відповідачів позивач не звертався і будь-яких рішень з цього приводу органами Казначейства не приймалося.

Суд здійснює захист порушеного права, а не права, яке може бути порушено в майбутньому.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що підставою для звернення до адміністративного суду є наявність у позивача порушених прав, свобод або інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень. В такому випадку порушені права підлягають захисту судом у спосіб, що дозволить відновити таке порушене право.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути 11198,42 грн. стягнутого виконавчого збору та 376,00 грн. стягнутих витрат виконавчого провадження, оскільки такі вимоги заявлені на майбутнє, а відтак задоволенню не підлягають.

У відповідності до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.

Натомість, позивачем доведено суду достовірність своїх доводів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги в частині протиправності оскаржуваної постанови.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-77, 90, 241-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про стягнення виконавчого збору від 05.10.2020 № 63193313.

Визнати протиправною та скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження від 05.10.2020 №63193313.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1051,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, );

Відповідач: Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-б, ).

Суддя В.І. Келеберда