Справа № 620/11249/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року м. Чернігів Справа № 620/11249/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у прощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 15.09.2021 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі ГУНП в Чернігівській області, відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невстановлення, ненарахування та невиплати їй доплати за науковий ступінь кандидата юридичних наук під час проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області на посадах юрисконсульта відділу правового забезпечення та старшого юрисконсульта цього ж відділу за період з 14.12.2016 по 21.05.2020 в розмірі 5318,21 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук під час проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області на посадах юрисконсульта відділу правового забезпечення та старшого юрисконсульта цього ж відділу за період з 14.12.2016 по 21.05.2020 в розмірі 5318,21 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення своєчасного повного розрахунку при звільненні 21.05.2020 старшого юрисконсульта відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_1 ;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.05.2020 по день розгляду справи в суді, з розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 432,53 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що в порушення вимог чинного законодавства України відповідачем під час проходження нею служби в органах Національної поліції України, не нараховувалась не виплачувалась доплата за науковий ступінь кандидата юридичних наук.

Крім того, на переконання позивача, вказане порушення є підставою для застосування до ГУНП в Чернігівській області відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Ухвалою судді від 17.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу 15-дений строк з дня вручення вказаної ухвали для надання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 16.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху відповідно до частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 01.12.2021 клопотання ГУПН в Чернігівській області від 06.10.2021 за вих. №1004/124/17/05-2021 про залишення позову без розгляду повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 01.12.2021 у задоволенні клопотання ГУПН в Чернігівській області від 12.10.2021 за вих. №1025/124/17/05-2021 про залишення позову без розгляду відмовлено.

Ухвалою суду від 01.12.2021 продовжено розгляд справи.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому ГУНП в Чернігівській області позовні вимоги не визнало, просило у їх задоволенні відмовити та зазначило, що подання про встановлення позивачу спірної доплати за підписом керівництва до ВПЗ ГУНП в Чернігівській області не надходило. Також в період служби ОСОБА_1 з документами про наявний науковий ступінь, встановлення надбавок до керівництва ГУНП в Чернігівській області не зверталась. З огляду на наведене, відповідач зазначив про відсутність підстав для підготовки наказу по особовому складу щодо встановлення позивачу спірної доплати.

Також ГУНП в Чернігівській області наголошує на відсутності підстав для застосування положень статті 117 КЗпП України та стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.

Відповідно до матеріалів справи, в період з 07.11.2015 по 21.05.2020 ОСОБА_1 проходила службу в Національній поліції України, зокрема, з 14.12.2016 на посаді юрисконсульта відділу правового забезпечення ГУНП, з 15.09.2017 на посаді старшого юрисконсульта відділу правового забезпечення ГУНП, що підтверджується відповідними наказами (а.с. 50-53).

На підставі рішення Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 28.04.2015 позивачу присуджено науковий ступінь кандидата юридичних наук та виданий диплом ДК №027694 (а.с. 74).

Разом з тим, відповідно до Інформації УФЗБО ГУНП в Чернігівській області, в період з грудня 2019 року по травень 2020 року ОСОБА_1 доплата за науковий ступінь не нараховувалась та не виплачувалась (а.с. 12).

18.06.2021 позивач звернулась до ГУНП в Чернігівській області із запитом про надання інформації, у якому просила відповідача встановити, нарахувати та виплатити їй доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук за час проходження служби (а.с. 63-64).

Листом від 25.06.2021 за №21/3-170зі відповідач повідомив ОСОБА_1 , що до управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернігівській області подання про встановлення доплати не надходило, у зв`язку із чим підстави для проведення відповідних нарахувань відсутні (а.с. 10).

Вважаючи бездіяльність ГУНП в Чернігівській області щодо виплати доплати за науковий ступінь кандидата юридичних наук за час проходження служби протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 94 Закону №580-VІІІ поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988) встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Постанови №988 виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджується Міністерством внутрішніх справ.

При цьому, пунктом 5 Постанови №988 визначено вичерпний перелік надбавок та доплат для поліцейських, серед яких - доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, - у розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу (пп. 5).

На виконання вимог статті 94 Закону №580-VII та Постанови №988 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 06 квітня 2016 року №260, яким затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260).

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

Відповідно до пункту 9 розділу II Порядку №260 поліцейським виплачується доплата за науковий ступінь з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню: 1) за науковий ступінь кандидата наук (освітній і водночас перший науковий ступінь доктора філософії) - у розмірі 5 відсотків посадового окладу; 2) за науковий ступінь доктора наук (другий науковий ступінь) - у розмірі 10 відсотків посадового окладу.

Доплата за науковий ступінь поліцейським виплачується на підставі наказу по особовому складу. Поліцейським, які до дня призначення на посаду мали науковий ступінь, указана доплата виплачується з дня призначення на посаду, профіль діяльності за якою збігається з науковим ступенем.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів вбачається, що Постанова №988, норми якої кореспондуються з нормами Порядку №260, передбачає можливість виплати поліцейським доплати за науковий ступінь з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню кандидата наук - у розмірі 5 відсотків посадового окладу.

Відповідно до матеріалів справи, станом на час призначення ОСОБА_1 на службу до органів Національної поліції (07.11.2015), позивач мала науковий ступінь кандидата юридичних наук, встановлений рішенням Атестаційної колегії від 28.04.2015. Вказані обставини підтверджується дипломом ДК №027694 (а.с. 74). Діяльність за профілем відповідала науковому ступеню (а.с. 113-115).

Судом витребувано та досліджено особову справу позивача (а.с. 75-124) та встановлено, що ГУНП в Чернігівській області про вказані обставини було відомо. Зокрема, відповідні записи маються в послужному списку ОСОБА_1 (п. 7.1), атестаційному листі.

Разом з тим, у період з 14.12.2016 по 21.05.2020 позивачу не нараховувалась і не виплачувалась спірна доплата за науковий ступінь кандидата юридичних наук.

Посилаючись на правомірність своїх дій, відповідач стверджує про неможливість проведення таких виплат, у зв`язку з відсутністю відповідного подання (наказу).

Однак, суд оцінює такі доводи критично з огляду на те, що вчинення бездіяльності щодо неприйняття наказу про призначення доплати за науковий ступінь не може нівелювати передбачене статтею 43 Конституції України право позивача на здійснення оплати її праці.

Так, відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Одним із основних принципів, на необхідності дотримання якого наголошує Європейський суд з прав людини, є принцип верховенства права, до фундаментальних аспектів якого відноситься принцип юридичної визначеності

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі «van Duyn v. Home Office», принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

У справі «Рисовський проти України» (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП], заява N33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП], заява N48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», заява N21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі», заява N10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява N55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява N36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (справа «Москаль проти Польщі», п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», заява N36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії», п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява N32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії», заява N35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

З огляду на наведене, на переконання суду, невидання уповноваженим органом відповідного наказу про доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук, що зумовило позбавлення позивача виплат, на які вона обґрунтовано розраховувала та мала право отримувати, не є підставою для невиплати доплати, право на отримання якої передбачено законом.

При цьому, суд зазначає, що не було ніякої вини позивача в тому, що роботодавець під час проходження позивачем служби не вжив достатніх дій для врегулювання питання про виплату спірної доплати за науковий ступінь, що не звільняє відповідача від обов`язку виплати такої на підставі судового рішення.

Щодо розміру належної позивачу доплати за науковий ступінь, суд зазначає таке.

Як було зазначено вище, Порядком №260 визначено розмір спірної доплати на рівні 5 відсотків посадового окладу.

Відповідно до матеріалів справи, в період проходження позивачем служби в ГУНП в Чернігівській області, їй встановлювався посадовий оклад у відповідності до вимог Додатку 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988, а саме: з 14.12.2016 по 14.09.2017 в сумі 2500,00 грн., з 15.09.2017 по 21.05.2020 в сумі 2600,00 грн. (а.с. 12).

Відтак, розмір доплати позивача за науковий ступінь кандидата юридичних наук за період з 14.12.2016 по 21.05.2020 складає 5318,31 грн.

Крім того, суд вважає, що у зв`язку із звільненням позивача зі служби та фактичною неможливістю станом на час розгляду справи по суті прийняти наказ про призначення доплати, єдиним можливим способом захисту прав ОСОБА_1 є стягнення з відповідача невиплаченої суми доплати за науковий ступінь.

При цьому, із твердженнями відповідача про відсутність обов`язку нарахувати доплату за науковий ступінь за відсутності відповідного рапорту позивача суд не погоджується, оскільки із системного аналізу положень Порядку №260 вбачається, що наказ по особовому складу є підставою для виплати доплати за науковий ступінь поліцейським, а підготовка наказу та перевірка відповідності отриманого поліцейським наукового ступеня профілю його діяльності здійснюються кадровими органами.

Відтак, право на виплату доплати за науковий ступінь не ставиться законодавцем в залежність від подачі поліцейським відповідного рапорту.

Щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановив суд, спірна доплата відповідачем позивачу на час розгляду справи не нарахована та не виплачена. Отже, день фактичного розрахунку невідомий, а тому вказана позовна вимога є передчасною та у її задоволенні слід відмовити.

Вказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.06.2018 у справі №804/1782/16, від 27.06.2018 у справі №810/1543/17.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Відповідно до частини першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо невстановлення, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за науковий ступінь кандидата юридичних наук під час проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області на посадах юрисконсульта відділу правового забезпечення та старшого юрисконсульта відділу правового забезпечення за період з 14.12.2016 по 21.05.2020.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук під час проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області на посадах юрисконсульта відділу правового забезпечення та старшого юрисконсульта відділу правового забезпечення за період з 14.12.2016 по 21.05.2020 в розмірі 5318 (п`ять тисяч триста вісімнадцять) грн. 21 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 01 грудня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області (, просп. Перемоги, буд. 74, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна