Справа № 640/847/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року м. Київ №640/847/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Захід Сталь Продукт»
доГоловного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Сталь Продукт» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві № та № від 21 липня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки від 10 червня 2020 року №542/26-15-05-04-01/42809251.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, згідно якого проти задоволення позову заперечує повністю, зазначивши, що при проведенні перевірки позивача податковий орган діяв у межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесені податкові повідомлення-рішення є законними.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій заперечив проти висновків, викладених у відзиві, зауваживши, що такі висновки жодним чином не спростовують доводів позивача, викладених у позовній заяві.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Контролюючим органом відповідно підпункту до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за березень 2020 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 15 квітня 2020 року №).

За результатами проведення перевірки контролюючим органом складено акт від 10 червня 2020 року №542/26-15-05-04-01/42809251.

Під час перевірки, зокрема, встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Сталь Продукт» за березень 2020 року включило суму від`ємного значення, сформовану за рахунок придбання крана мостового однобалкового опорного електричного двошвидкісний КМО - 10,0-19,98-0-А5 (далі - кран) на підставі договору поставки від 22 жовтня 2019 року №221019-41, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський завод ПТО».

Перевіркою встановлено, що кран мостовий однобалковий опорний електричний двошвидкісний КМО-10.0-19.98-0-А5 не введений в експлуатацію та, як наслідок, не використовується у господарській діяльності.

Таким чином позивач порушив вимоги підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України і, як наслідок, занизив базу оподаткування ПДВ за березень 2020 року на суму 115000,00 грн.

За результатами розгляду висновків акта перевірки ГУ ДПС у м. Києві складено податкове повідомлення-рішення від 21 липня 2020 року № про зменшення розміру бюджетного відшкодування ПДВ на 115000,00 грн. і застосування 28 750,00 грн. штрафної санкції та податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафу у розмірі 3400,00 грн. за платежем ПДВ з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Вважаючи такі рішення контролюючого органу протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 75.1.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 75.1.2 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок та підстави проведення документальних позапланових перевірок наведені у статті 78 ПК України.

Як встановлено судом фактичним видом діяльності позивача є холодне штампування та гнуття.

За змістом пункту 185. статті 185 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об`єктом оподаткування є операції платників податку зокрема з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування це відшкодування від`ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум такого відшкодування за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Статтею 200 Податкового кодексу України встановлено порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Так, відповідно до норм пункту 200.1 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Статтею 198 Податкового кодексу України встановлено підстави для віднесення сум податку до податкового кредиту, визначено дату виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, а також суми сплаченого (нарахованого) податку, які відносяться до такого кредиту, та суми, що не входять до його складу.

Згідно з пунктом 198.3 зазначеної статті Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг ... та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з ... придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку

Нормами підпункту «б» і «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Визначення поняття «капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи» міститься в Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92.

Відповідно до норм вказаного Положення, капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи - це витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення, що збільшують первісну (переоцінену) вартість), виготовлення, придбання об`єктів матеріальних необоротних активів (у тому числі необоротних матеріальних активів, призначених для заміни діючих, і устаткування для монтажу), що здійснюються підприємством.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291, збільшення зазнаних витрат на придбання або створення матеріальних та нематеріальних необоротних активів відображається за дебетом рахунку 15 «Капітальні інвестиції», а за кредитом цього рахунку їх зменшення (введення в дію, прийняття в експлуатацію придбаних або створених нематеріальних активів тощо).

Водночас рахунок 10 «Основні засоби» призначено для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух власних або отриманих на умовах фінансової оренди об`єктів і орендованих цілісних майнових комплексів, які віднесені до складу основних засобів, а також об`єктів інвестиційної нерухомості.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що право на бюджетне відшкодування мають платники податку, у яких за даними бухгалтерського та податкового обліку податковий кредит з податку на додану вартість, в тому числі і нарахований внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи) перевищує суму податкових зобов`язань за звітний період.

Передбачене Податковим кодексом України право на отримання бюджетного відшкодування не пов`язане з моментом надходження основних засобів на баланс підприємства та відображенням їх на рахунку 10 «Основні засоби».

Також, норми Податкового кодексу України не містять такої умови бюджетного відшкодування, як обов`язкове попереднє відображення платником податків надходження (придбання, створення) основних фондів за дебетом рахунку 10 «Основні фонди».

Таким чином, якщо понесені підприємством витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення, шо збільшують первісну вартість), виготовлення, придбання об`єктів матеріальних необоротних активів (у тому числі необоротних матеріальних активів, призначених для заміни діючих, і устаткування для монтажу) відображені на рахунку 15 «Капітальні інвестиції», таке підприємство має право на отримання бюджетного відшкодування.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та його подальше бюджетне відшкодування наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сформував податковий кредит у зв`язку з придбанням Крану мостового однобалкового опорного електричного, що підтверджується відповідними первинними документами: Договір поставки від 22 жовтня 2019 року №221019-41, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський завод ПТО», видаткова накладна №250301 від 25 березня 2020 року, Товарно-транспортна накладна №Р250301 від 25 березня 2020 року.

Позивач повністю розрахувався з постачальником за придбаний кран, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, суми ПДВ по вказаним операціям відносилися позивачем до складу власного податкового кредиту з ПДВ на підставі податкових накладних, складених постачальником на оплачені суми, а саме:

платіжне доручення №298 від 20.11.2019р. на суму 100 000грн. (Податкова накладна №36 від 20.11.2020р.);

платіжне доручення №299 від 26.11.2019р. на суму 120 000грн. (Податкова накладна №55 від 26.11.2019р.);

платіжне доручення №404 від 17.03.2020р. на суму 490 000грн. (Податкова накладна №23 від 17.03.2020р.);

платіжне доручення № 409 від 17.03.2020р. на суму 210 629,20грн. (Податкова накладна №22 від 17.03.2020р.);

платіжне доручення № 413 від 20.03.2020р. на суму 41 066,55грн. (Податкова накладна №29 від 20.03.2020р.).

Всі вказані податкові накладні належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних та на їх підставі позивачем включено податок на додану вартість в сумі 160282,62 грн до податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість за відповідні податкові періоди (листопад 2019 року та березень 2020 року).

Кран мостовий однобалковий опорний електричний призначений для використання у поточній господарській діяльності позивача - навантаження, розвантаження, переміщення металопродукції на складі за адресою: 44506, Волинська обл., Камінь-Каширський район, с. Підцир`я, вул. Сп. Гнатюка, 61-Г, де розміщені виробничі потужності позивача, що підтверджується договором оренди.

Кран придбаний та спроектований під конкретне виробниче приміщення, яке збудоване та, наразі, як наголосив позивач, ним вчиняються дії щодо оформлення документів про введення його в експлуатацію. Після введення в експлуатацію вказаного виробничого приміщення одразу буде введено в експлуатацію і придбаний кран.

Відповідно до підпункту 14.1.138 Податкового кодексу України основні засоби - матеріальні активи, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік). Таке саме визначення основних засобів зазначене і в Наказі про облікову політику позивача.

З огляду положення зазначеної норми Податкового кодексу України та враховуючи: види діяльності позивача; вартість придбаного крану; очікуваний строк корисного використання крану понад один рік тощо, кран мостовий однобалковий опорний електричний призначений для використання у господарській діяльності позивача та підпадає під визначення поняття - основних засобів.

При цьому позивач назначив, а відповідач не спростував, що при здійсненні документальної перевірки органами податкової служби не заперечувалася реальність вчиненої позивачем господарської операції з придбання крану, право позивача на податковий кредит з ПДВ по вказаній операції також не заперечувалось.

Надаючи оцінку поданим сторонами у справі доказам в сукупності з встановленими обставинами у справі, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено та не підтверджено належними доказами використання позивачем товарів/послуг, необоротних активів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку та, як наслідок, виникнення обов`язку у позивача нарахувати «компенсаційні» зобов`язання з податку на додану вартість на підставі пункту 198.5 ПК України.

Отже, відповідачем не доведено належних підстав для винесення податкових повідомлень - рішень від 21 липня 2020 року № та №, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання їх протиправними та скасування підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Сталь Продукт» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві № та № від 21 липня 2020 року.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Сталь Продукт» (04053, м. Київ, вулиця Січових Стрільків, 12, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2208,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко