Справа № 360/2633/21
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2633/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області, відповідно до якого позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області №41 від 26 січня 2021 року про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% від суддівської винагороди згідно довідки ТУ ДСА в Луганській області про розмір суддівської винагороди від 27.02.2020 за №511/20-Вих;

зобов`язати управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області провести ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначивши його в розмірі 90% від суддівської винагороди згідно довідки ТУ ДСА України в Луганській області за №511/20-Вих. від 27 лютого 2020 р. за заявою позивача від 28 лютого 2020 р., зареєстрованої за №1192, та виплатити заборгованість з урахуванням фактично сплачених сум.

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року, яке набрало законної сили, рішення відповідача від 29 квітня 2020 року про відмову у проведенні перерахунку довічного грошового утримання позивача було визнано протиправним та скасовано, відповідач зобов`язаний здійснити його перерахунок з 19 лютого 2020 року згідно довідки ТУ ДСА України в Луганській області про розмір суддівської винагороди від 27.02.2020 за №511/20-Вих. за заявою позивача від 28 лютого 2020 року, зареєстрованої за №1192.

Відповідачем рішенням №41 від 26 січня 2021 р. на виконання рішення ЛОАС був здійснений перерахунок, однак розмір довічного грошового утримання позивача був визначений в 50% від суддівської винагороди згідно зазначеної довідки. На думку позивача, вказане рішення відповідача є протиправним та таким, що порушує його права. Поновлення порушеного права можливе шляхом визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання відповідача до вчинення певних дій, з наступних підстав.

Позивач листом від 20 лютого 2021 року звернувся до відповідача із заявою про належне виконання рішення ЛОАС від 18.09.2020 та проведення перерахунку довічного грошового утримання в розмірі 90% від суддівської винагороди.

Відповідач, у відповіді від 15 березня 2021 року, відмовляючи позивачу у праві на проведення перерахунку довічного грошового утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди, послався на те, що в цій позовній вимозі рішенням ЛОАС було відмовлено. Однак, з мотивувальної частини рішення ЛОАС від 18 вересня 2020 року вбачається, що відмова у задоволенні позову в цій частині була обґрунтована судом не безпідставністю чи протиправністю вимог, а як передчасно заявлена, тому що відповідач рішенням від 29.04.2020 відмовив у перерахунку повністю, і питання визначення відсоткового значення довічного грошового утримання не вирішувалося.

Таким чином, на думку позивача, перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 при прийнятті рішення від 26.01.2021 повинен був бути здійснений відповідачем на підставі діючого законодавства та з урахуванням встановлених попередніми рішеннями судів обставин як в частині обрахунку стажу, так і при застосуванні відсоткового значення.

Оскільки на цей час відповідач новим рішенням відмовив позивачу у перерахунку, виходячи з розміру довічного грошового утримання як 90% від суддівської винагороди згідно довідки ТУ ДСА України в Луганській області про розмір суддівської винагороди від 27.02.2020 за №511/20-Вих., позивач вважає, що виникли нові підстави для звернення до суду.

Ухвалою суду від 21 травня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області позов не визнало, про що через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) 09.06.2021 подало відзив, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити (а.с.39-44).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 у справі №360/2789/20 відповідачем в січні 2021 року було проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 по 31.01.2021 відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 27.02.2020 № 511/20 вих. з урахуванням фактично виплачених сум. Загальний розмір грошового утримання з 19.02.2020 склав 62 429,40 грн. Борг по довічному грошовому утриманню судді за період з 19.02.2020 по 31.01.2021 становить 179213,89 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 20.02.2021 про виконання судового рішення. Зазначений лист (заява) позивача розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян». Однак за своєю формою і, головне - змістом, заява позивача вочевидь, не містить відомостей, що необхідні для заяв такого виду і вказані у додатку №1 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фону України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01,2008 №3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 №200/1491.

З заявою встановленого зразка для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від суддівської винагороди діючого судді, позивач до відповідача не звертався та рішення з цього приводу відповідачем не приймалося. Подання іншого за формою та змістом письмового документа з приводу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не створює правового наслідку у вигляді обов`язку прийняти письмове рішення у формі протоколу стосовно такого перерахунку.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.04.2018 по адміністративному провадженню № К/9901/6458/18 (справа Кременецького районного суду Тернопільської області № 601/198/16).

Отже, позивач не дотримавшись обов`язкової процедури особистого звернення до пенсійного органу з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з наданням пенсійному органу документів в підтвердження підстав для здійснення такого перерахунку і прийняття рішення пенсійним органом за результатами розгляду такої заяви.

Для застосування розміру 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на думку відповідача, немає ніякої підстави, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010.

З 18.02.2020, з моменту проголошення Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-УІ від 07.07.2010 в частині регулювання щомісячного грошового утримання, остаточно втратив чинність. Неможливо використовувати для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання.

Перерахунок, який просить здійснити позивач із розрахунку 90% від суддівської винагороди діючого судді, зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 27 лютого 2020 року № 511/20-Вих з урахуванням фактичного виплачених сум, починаючи з 19.02.2020, обумовлений датою ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020.

Отже, саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникає право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII. При цьому, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Відтак, позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 27 лютого 2020 року № 511/20-Вих з 19.02.2020, оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VІІ, згідно з якими право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Вказана правова позиція узгоджується із рішенням Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій адміністративній справі № 620/1116/20. Як згадувалось вище, відповідно до ч.З ст.142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

На думку відповідача, відсутні підстави для дублювання обов`язку відповідача під час такого перерахунку врахувати довідку від 27 лютого 2020 року № 511/20-Вих, оскільки по-перше такий обов`язок покладено на відповідача рішенням суду від 18.09.2020 у справі №360/2789/20, а по-друге, на момент розгляду цієї справи та прийняття рішення обов`язок із врахування зазначеної довідки відповідачем виконано належним чином, а спір виник лише в частині зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача.

З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , постановою Верховного Ради України від 25 листопада 2003 року № 1327-IV «Про звільнення суддів» звільнений з посади судді Лисичанського міського суду Луганської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку та є суддею у відставці, про що свідчить копія посвідчення судді у відставці № 00192; перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання, що не заперечують сторони по справі (а.с.26,27).

З довідок ТУ ДСА Луганської області №17 від 04.05.2008, №86 від 16.09.2008, №132 від 29.10.2008, №138 від 05.12.2008, №30 від 11.03.2009, №27 від 11.03.2011 вбачається, що розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 під час звільнення у відставку складав 90% від розміру суддівської винагороди, що не заперечують сторони по справі (а.с.10-15).

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 11.04.2017, яка набрала законної сили 30.05.2017, у справі № 415/65/17 зобов`язано Управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області здійснити належним чином перерахунок розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , відповідно до ч.4 ст.43 ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ та ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи розмір винагороди працюючого судді, виплатити недонараховані кошти з 08.06.2016 та надалі виплачувати щомісячне довічне грошове утримання з урахуванням перерахунку (а.с.28-32).

28 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зареєстрованою за № 1192, додавши до неї довідку Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області від 27 лютого 2020 року № 511/20-Вих про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої станом на 18 лютого 2020 року суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 124858,80 грн, у тому числі: посадовий оклад 69366,00 грн; доплата за вислугу років (80 %) 55492,80 грн (а.с.16).

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 29 квітня 2020 року № 41 «Про відмову в перерахунку пенсії відповідно до статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ зі змінами ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 », ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі заяви від 28 лютого 2020 року, зареєстрованої за № 1192.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18.09.2020, яке набрало законної сили 17.12.2020, в адміністративній справі № 360/2789/20 позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 29 квітня 2020 року № 41 «Про відмову в перерахунку пенсії відповідно до статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ зі змінами ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 », яким ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі заяви від 28 лютого 2020 року, зареєстрованої за № 1192;

зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року на підставі заяви від 28 лютого 2020 року, зареєстрованої за № 1192, та довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 27 лютого 2020 року № 511/20-Вих, з урахуванням фактично сплачених сум;

у задоволенні позовних вимог про зобов`язання провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначивши його в розмірі 90 % від суддівської винагороди згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 27 лютого 2020 року № 511/20-вих у розмірі 112372,92 грн, відмовлено (а.с.17-23).

Згідно з протоколом позивачу здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року на підставі заяви від 28 лютого 2020 року та довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 27 лютого 2020 року № 511/20-Вих, з урахуванням фактично сплачених сум, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці перераховано у розмірі 50% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді (а.с.49 на звороті, 50).

Листом від 15.03.2021 № 50-38/П-07/8-1211/21 позивачу надано відповідь на заяву від 20.02.2021 щодо перерахунку довічного грошового утримання судді за рішенням суду, відповідно до якої зазначено, що у задоволенні позовних вимог про зобов`язання провести перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, визначивши його в розмірі 90% від суддівської винагороди згідно з довідкою Територіального управління ДСА України в Луганській області від 27.02.2020 №511/20 у розмірі 112372,92 рішенням суду від 18.09.2020 № 360/2789/20 позивачу відмовлено (а.с.8,25).

Відповідно до розрахунку ДСА України щодо стажу роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання вбачається, що позивач у період:

з 17.09.1959 по 21.08.1962 проходив службу в лавах Радянської армії 02 роки 11 днів 04 місяці,

з 01.09.1962 по 28.12.1966 навчався в Харківському юридичному інституті 02 роки 01 день 28 днів,

з 29.01.1967 по 01.08.1989 слідчий слідчого відділення при Лисичанському міському відділенні міліції, слідчий, старший слідчий, слідчий, старший слідчий відділу внутрішніх справ Лисичанського міськрайвиконкомів Ворошиловградської області, начальник слідчого відділення Лисичанського місьрайвідділу внутрішніх справ, заступник начальника відділу внутрішніх справ Лисичанського міськвиконкому 22 роки 06 місяців 2 дні,

суддя Лисичанського міського суду Луганської області 14 років 04 місяців 18 днів, всього стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання 41 рік 11 днів 22 дня (а.с.51 на звороті).

З вищевказаних обставин судом з`ясовано, що предметом спору у цій справі є правомірність зменшення відповідачем відсоткового значення розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з якого обчислюється розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача, за наслідками здійсненого ОСОБА_1 на виконання рішення суду у справі №360/2789/20 перерахунку.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

У силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон № 1402-VIII.

За приписами частини першої статті 142 Закону №1402-VІІІ суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону №1402-VIІІ).

Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Законом України від 16.10.2019 № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.

Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

Так, у пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 визнав неконституційним пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

При цьому, Конституційний Суд України визнав неконституційним весь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону № 2453-VI.

На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону №1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Наведена норма неконституційною не визнавалась.

За наведеного правового регулювання до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.

Аналогічний правовий висновок наведено Верховним Судом у постанові від 15 листопада 2021 року по справі №580/6051/20 (адміністративне провадження № К/9901/22374/21).

Отже, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402, у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402- VIII.

Такий висновок щодо застосування частини третьої статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у правовідносинах, подібних до тих, що виникли у справі, яка розглядається, наведено Верховним Судом у постанові від 24.09.2021 у справі №620/5437/20.

Верховним Судом у постанові від 15 листопада 2021 року по справі №580/6051/20 зроблено висновок, що з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 вказаний Закон не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Різний підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону №2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України від 06.09.2012 №5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

У контексті вказаного питання, суд зазначає позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 07.06.2021 у справі №420/4001/20, про те, що однаковий підхід до визначення порядку розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку відповідно до Закону №1402-VIII, та судді, який вийшов у відставку раніше, відповідає принципу рівності та заборони дискримінації, передбаченого Конституцією України (частина друга статті 24 Конституції України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 14) та Кодексом адміністративного судочинства України (пункт 7 частини другої статті 2).

Окрім цього, як зазначено Конституційним Судом України в Рішенні від 12.04.2012 №9-рп/2012, рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статтях 14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 14), Протоколі № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 1), ратифікованих Україною та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статтях 1, 2, 7). Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.

Отже, усі без винятку судді, незалежно від того, чи вийшли вони у відставку відповідно до Закону №2453-VI, або вийшли чи вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII, мають однакові за змістом та обсягом, єдині конституційно-правовий статус і гарантії незалежності, рівні правові можливості, у тому числі, щодо реалізації ними права на відставку та отримання довічного грошового утримання у належному розмірі, зокрема, із збільшенням розміру щомісячного довічного грошового утримання на два відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, як це встановлено частиною третьою статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», викладеними у постановах від 08.11.2021 у справі № 580/492/21, від 15.11.2021 у справі №580/6051/20, правовідносини у яких є аналогічними до тих, які виникли у справі, яка розглядається.

Як встановлено матеріалами справи, стаж роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 становить понад 40 повних років, у зв`язку з чим та на підставі положень частини третьої статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, розмір призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання повинен збільшуватись за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на 2 відсотки й відповідно становити 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.01.2021 № 41 про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% від суддівської винагороди згідно довідки ТУ ДСА в Луганській області про розмір суддівської винагороди від 27.02.2020 за № 511/20-Вих.

З цього приводу суд зауважує, що рішення відповідача від 26.01.2021 за № 41 не є рішеннями суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, а лише надано позивачу як протокол з пенсійної справи, який відображає перерахунок його пенсії.

Відповідно до частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо призначення ОСОБА_1 з 19.02.2020 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50%, замість 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2020 за № 511/20-Вих; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплачувати з 19.02.2020 ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2020 за № 511/20-Вих із урахуванням раніше проведених виплат за вказаний період.

Таким чином, позов належить задовольнити частково.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у загальній сумі 908,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути витрати зі сплати судового збору на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адрес реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код 21782461, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо призначення ОСОБА_1 з 19.02.2020 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50%, замість 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2020 за № 511/20-Вих.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплачувати з 19.02.2020 ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2020 за № 511/20-Вих із урахуванням раніше проведених виплат за вказаний період.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян