Справа № 500/4282/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 500/4282/20 пров. № А/857/12296/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Вовка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року (суддя Мандзій О.П., час ухвалення 10:45 год., місце ухвалення м.Тернопіль, дата складання повного тексту 17.05.2021),

в адміністративній справі №500/4282/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області як відокремленого підрозділу ДПС України,

про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Тернопільській області, в якому просив: 1) скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.07.2018 року №6 на суму 7726,94 грн.; 2) скасувати податкове повідомлення-рішення №6 на суму 92723,13 грн..

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року допущено заміну відповідача ГУ ДПС у Тернопільській області на його правонаступника ГУ ДПС у Тернопільській області як відокремлений підрозділ ДПС України.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 року відмовлено у задоволенні позову.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржили його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. Вважає апелянт, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним та не всебічним дослідженням матеріалів справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що повідомлення про проведення перевірки надіслане не за адресою, за якою зареєстрований позивач, а тому, на думку скаржника, контролюючим органом допущено порушення у не надісланні повідомлення про проведення перевірки не за місцем його реєстрації, на що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Також апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилання позивача на неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з мотивів не застосування відповідачем до даних правовідносин п. 8 розділу XX Перехідних положень ПК України, оскільки, на думку суду, зміна валюти зобов`язання у даних правовідносинах при прощенні боргу АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 відбулась без зміни валюти зобов`язання, а посилання позивача є довільним трактуванням норм матеріального права. При цьому зазначає апелянт, що за кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту було змінено валюту кредитування з іноземної в національну, проте суд першої інстанції оцінки вказаному доказу не дав. Тому вважає скаржник, що при нарахуванні суми податкового зобов`язання ОСОБА_1 підлягають застосовуванню саме норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

За результатами апеляційного розгляду апелянти просять скасувати рішення суду від 12.05.2021 року та постановити нове, яким задоволити позов в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує щодо її доводів. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Головним управління ДФС у Тернопільській області 31.05.2018 року винесено наказ №1142, яким визначено провести документальну позапланову невиїзну перевірку правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року фізичної особи платника податків ОСОБА_1 тривалістю 5 робочих днів з 13.06.2018 року (а.с. 49).

Наказ від 31.05.2018 року №1142 "Про проведення документальної позапланової перевірки" направлений рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача, а саме: АДРЕСА_1 , та повернутий відправнику з причин відсутності адреси отримувача (а.с. 50).

Головним управлінням ДФС у Тернопільській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичної особи платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, за результати якої складено Акт від 25.06.2018 року №1762/19-00-13-06/ НОМЕР_1 (а.с. 41-47).

В ході перевірки з`ясовано, що ОСОБА_2 декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік не подав. Згідно отриманої відповіді від АТ "УкрСиббанк" від 06.09.2017 року №14-2-2/14173, банком було анульовано ОСОБА_1 частину кредитної заборгованості у розмірах 412102,75 грн. (сума основного боргу) та відомості про це відображені в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого ) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ. При цьому, банком довіреній особі ОСОБА_1 було надано під підпис договір про внесення змін та доповнень (про часткове прощення боргу), де зазначено про прощення (анулювання) боргу та згідно пп."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України зобов`язаний самостійно включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

За висновками перевірки, позивачем порушено:

- пп."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп."в" п.176.1 ст.176, ст.179 ПК України, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб за результатами отриманих доходів у вигляді додаткового блага за 2016 рік в сумі 74178,50 грн.;

- п.16 1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, в результаті чого донараховано військового збору за результатами отриманих доходів у вигляді додаткового блага за 2016 рік в сумі 6181,55грн.;

- пп.49.18.5 п.49.18 ст.49 та п.177.5 ст.177 ПК України, а саме: неподання декларацій про майновий стан та одержані доходи за 2016 рік.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у Тернопільській області 18.07.2018 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №6, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 92723,13 грн., з них 74178,50 грн. за податковим зобов`язанням та 18544,63 грн. за штрафними санкціями (а.с. 40);

№6, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 7726,94 грн, з них 6181,55 грн. за податковим зобов`язанням та 1545,39 грн. за штрафними санкціями (а.с. 39).

Не погоджуючись із такими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову, з врахуванням наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Цим кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

До функцій контролюючих органів належить контроль своєчасності подання платниками податків передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів (пп.19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19 ПК України, а також забезпечують визначення в установленому ПК України іншими законами України випадках податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум, передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пп.191.1.34 п.191.1 ст.191 ПК України).

Згідно із пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності однієї з підстав: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом (пп.78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України).

Згідно із п.79.1, 79.2 ст.79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до п.78.4 ст.78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Таким чином, виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

При цьому, п.42.2 ст.42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (п.79.3 ст.79 ПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що наказом ГУ ДФС у Тернопільській області «Про проведення документальної позапланової перевірки» від 31.05.2018 року №1142 визначено підстави проведення перевірки.

Вказаний наказ направлений рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , однак повернутий відправнику з причин відсутності адреси отримувача.

Судом першої інстанції вірно враховано, що при відправленні наказу від 31.05.2018 року №1142 "Про проведення документальної позапланової перевірки" ОСОБА_1 посадові особи контролюючого органу керувалися інформацією, яка містилася в інформаційних даних, що надана іншими органами державної влади, в розпорядженні яких є такі дані.

Стосовно доводів позивача про його реєстрацію проживання (місцезнаходження) з 23.08.2017 року за іншою адресою, то суд першої інстанції вірно керувався положеннями, наведеними у п.70.7 ст.70 ПК України, згідно з якими фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Вказані обставини надали посадовим особам контролюючого органу обґрунтовані підстави розпочати проведення документальної позапланової невиїзної перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року фізичної особи платника податків ОСОБА_1 ..

Відносно встановленого за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки порушення фізичною особою ОСОБА_1 податкового законодавства, що виразилось у не декларуванні та відповідному оподаткуванні анульованої суми заборгованості за основним боргом (кредитом), який є додатковим благом у розумінні податкового законодавства, колегія суддів враховує наступне.

За визначенням пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 ПК України).

Згідно із п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді, зокрема, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку-боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

В контексті наведених правових норм суд першої інстанції правильний зробив висновком, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама собою ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку-боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг. Тобто, основна сума кредиту (боргу), прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу (пп.1.1-1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Як свідчать обставини справи, Головним управлінням ДФС у Тернопільській області при проведенні документальної позапланової перевірки фізичної особи ОСОБА_1 використані відомості ЦБД ДРФО ДФС України, ГУ ДФС у Тернопільській області (податковий розрахунок форми №1 ДФ), відповідь АТ «УКРСИББАНК» від 06.09.2017р. №1422/14173, інформація з ІС «Податковий блок» про неподання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік.

АТ «УкрСиббанк» повідомив ГУ ДФС у Тернопільській області, що фізична особа ОСОБА_1 фактично отримував дохід за ознакою «126» - дохід, нарахований у вигляді основної суми боргу (кредиту), анульованого кредитором за його самостійним рішенням. Також, банком повідомлено ОСОБА_1 про анулювання (прощення) боргу в порядку, передбаченому підпунктом «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України з додатковим інформуванням про необхідність самостійної сплати податку та включення відповідних відомостей до річної декларації.

Проведеною перевіркою встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік до ГУ ДФС у Тернопільській області не подавав.

Так, встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ "УкрСиббанк" 29.04.2008 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого позивач отримав грошові кошти в іноземній валюті в сумі 29990,00 доларів США, що еквівалентно 151449,50 грн за курсом НБУ на день укладення договору зі сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів 28.04.2023 року (а.с. 82-87).

Позивач 26.01.2015 року звернувся до АТ "УкрСиббанк" з заявою про рефінансування кредитної заборгованості збереженням з частковим анулюванням заборгованості за валютним кредитом про рефінансування договору №0 в національну валюту на умовах запропонованих банком (а.с. 124).

Відповідно до протоколу засідання правління АТ "УкрСиббанк" №48/02 від 10.02.2016 року за заявою ОСОБА_1 прийнято рішення рефінансувати кредитну заборгованість по кредитному договору №0 від 29.04.2008 року, шляхом видачі йому кредиту еквівалент у гривні 12870,59 доларів США, розрахований по ринковому (фактичному) курсу ЦТКО, встановленому на дату підписання договору для погашення заборгованості за договором про видачу споживчого кредиту №0 від 29.04.2008 року (а.с. 121).

На підстави заяви про купівлю іноземної валюти №1 від 16.02.2016 року ОСОБА_1 придбано 12870,59 доларів США. Сума купівлі в гривнях відповідно до курсу становить 350980,99 грн. (а.с. 125).

Цього ж дня, 16.02.2016 року між ОСОБА_1 та АТ "УкрСиббанк" було укладено договір про надання оживчого кредиту (з правилами) №0. Сума кредитування становить 350980,99 грн.. Відповідно до п.2.2 даного договору, мета кредиту: споживчі потреби, погашення заборгованості за договір про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 29.04.2008 року (а.с. 111-120).

Також, між позивачем та АТ "УкрСиббанк" 16.02.2016 року було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.04.2008 року щодо прощення частини боргу (а.с. 88).

Згідно з повідомлення про анулювання боргу від 19.02.2016 року №31-2-07-01/14 АТ "УкрСиббанк" нагадав ОСОБА_1 , що за договором споживчого кредиту №0 від 29.04.2008 року станом на 19.02.2016 року за ОСОБА_1 обліковується кредитна заборгованість у сумі 15751,68 доларів США та повідомив, що кредитором прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 29.04.2008 року, а саме: суми основного боргу (кредиту) 15573,23 доларів США, що складає 412102,75 грн. по курсу НБУ станом на 19.02.2016 року; суми відсотків 178,45 доларів США, що складає 4722,19 грн. по курсу НБУ станом на 19.02.2016 року (а.с. 122, 135).

Крім того, вказаним повідомленням АТ "УкрСиббанк" також звернуто увагу ОСОБА_1 на те, що анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є додатковим благом у розумінні податкового законодавства, яке підлягає декларуванню та відповідному оподаткуванню.

Встановлено, що повідомлення АТ "УкрСиббанк" від 19.02.2016 року №31-2-07-01/14 про анулювання боргу в порядку пп."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України вручене позивачу 19.02.2016 року, що підтверджується власноручним підписом.

Встановлені у справі фактичні обставини дають підстави для висновку, що позивач як боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про таке прощення (анулювання), набув обов`язок відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

З приводу посилань апелянта (позивача) на вимоги п.8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення ПК України, згідно з яким у зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники-фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 07.052015 року підрозділ 1 розділу XX Перехідні положення ПК України доповнений п.8 на підставі Закону України від 09.04.2015 року №321-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань".

Відповідно до цього положення не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01.01.2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01.01.2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми п.8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення ПК України.

При цьому, застосування вимог пп."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими п.8 підрозділу 1розділу XX Перехідні положення ПК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у розглядуваній справі відсутні відповідні умови, за яких підлягають застосуванню положення п.8 підрозділу 1 розділу ХХ розділу XX Перехідні положення ПК України, а саме зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти в гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої.

Судом з`ясовано, що як повідомило листом від 29.03.2021 року вих. №25-1-01/22453-БТ АТ "УкрСиббанк" (а.с. 110), відповідно до порядку рефінасування кредитної заборгованості з іноземної валюти в національну валюту з частковим анулюванням валютної кредитної заборгованості одна частина заборгованості в іноземній валюті конвертується в національну валюту за курсом МВРУ на дату угоди шляхом видачі нового кредиту в національній валюті, друга частина заборгованості в іноземній валюті підлягає анулюванню без конвертації в національну валюту. Оплата клієнтом обов`язкових податкових платежів по анулюванню боргу здійснюється відповідно до законодавства України після анулювання частини боргу.

Отже, банком підтверджено, що анульована валютна заборгованість не була переведена у гривню, а відтак відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин п.8 підрозділу 1 розділу ХХ розділу XX Перехідні положення ПК України.

За наведеного суд першої інстанції правильно зауважив, що позивач помилково вважає, що при визначенні податкових зобов`язань відповідач повинен був враховувати різницю між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеної за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року, оскільки зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти в гривню та прощення розміру курсової різниці у спірних правовідносинах не відбувала. Банк самостійно визначив гривневий еквівалент суми прощеного боргу саме в валюті за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу (день прощення (анулювання) боргу) та включив її до податкового розрахунку за формою 1ДФ.

Згідно із п.123.1 ст.123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені у справі дійсні обставини та приведене у цій постанові суду застосоване законодавче врегулювання спірних правовідносин, колегія суддів проходить до переконання про вірний висновок суду першої інстанції щодо правомірного нарахування відповідачем сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору позивачу саме за прощення (анулювання) кредитором за його самостійним рішенням основної суми боргу (кредиту), за відсутності доказів зміни валюти за відповідним кредитом з іноземної валюти у гривню, і що такий борг набув статусу додаткового блага та підлягав включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що загалом дає підстави для висновку про відповідність спірних податкових повідомлень-рішень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, які скасуванню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, а зводяться до непогодження із ними, а тому судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року в адміністративній справі №500/4282/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області як відокремленого підрозділу ДПС України про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Р. Й. Коваль
В. В. Святецький
Повний текст постанови суду складено 29.11.2021 року