Справа № 560/4856/21
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4856/21

Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

30 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Граб Л.С. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.04.2021, викладену у листі за №2837-2303/Л-03/8-2200/21 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання виходячи із 90% суддівської винагороди згідно із довідкою Хмельницького апеляційного суду від 11.03.2020 №01-17/85/2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.01.2020 у розмірі 90% суддівської винагороди, зазначеної у довідці Хмельницького апеляційного суду від 11.03.2020 №01-17/85/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 31 рік 09 місяців 11 днів, що підтверджується довідкою Хмельницького апеляційного суду.

Також, звертає увагу, що Закон України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 не містить жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначеного довічного грошового утримання судді у відставці при його перерахунку, а тому у відповідача при здійсненні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання відсутні підстави для застосування нового механізму обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів із застосуванням норм ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII, оскільки вони стосуються саме призначення такого утримання, і не мають застосовуватися при здійсненні його перерахунку.

На думку позивача, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 4 ст. 142 цього Закону, змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основного утримання, яке обчислюється при призначенні такого, є незмінним.

04.10.2021 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Хмельницькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Хмельницьким апеляційним судом позивачу видано довідку від 11.03.2020 №01-17/85/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

ОСОБА_1 11.03.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 18.02.2020 згідно довідки від 11.03.2020 року № 01-17/85/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданою Хмельницьким апеляційним судом станом на 18.02.2020 року.

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.03.2020 року № 6/03 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 18.02.2020 року, про що позивача повідомлено листом від 04.04.2020 року № 2200-0320-8/12741, з посиланням на рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020, оскільки воно не містить положень щодо порядку його виконання.

Позивач, не погоджуючись з відмовою пенсійного органу щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.03.2020 року № 6/03 про відмову у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди згідно із довідкою Хмельницького апеляційного суду від 11.03.2020 року №01-17/85/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задоволено частково. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди згідно із довідкою Хмельницького апеляційного суду від 11.03.2020 року №01-17/85/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 в цій частині задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Хмельницького апеляційного суду від 11.03.2020 №01-17/85/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року - залишити без змін.

25.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із 90% суддівської винагороди вказаної у довідці Хмельницького апеляційного суду від 11.03.2020 №01-17/85/2020.

Відповідач повідомив позивача листом від 09.04.2021 № 2837-2303/Л-03/8-2200/21, про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області проведено ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020, виходячи з 56% суддівської винагороди, зазначеної у довідці Хмельницького апеляційного суду від 11.03.2020 №01-17/85/2020.

Позивач, не погоджуючись з діями пенсійного органу, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що для застосування розміру 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який просить позивач, немає підстав, оскільки розрахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не може бути здійснений одночасно із застосуванням двох різних законів, а саме: щодо відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді по Закону №2453-VI, а розмір суддівської винагороди по Закону №1402-VIII, оскільки такий перерахунок ставить суддів, які вийшли або вийдуть у відставку по Закону №1402-VIII, у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI, так як Закон № 2453-VI передбачав, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді за 20 років, а Закон №1402-VIII - 50 відсотків за 20 років суддівського стажу.

Частина третя статті 142 Закону № 1402-VIII не визнавалась Конституційним судом України не конституційною.

Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що до спірних правовідносин мають застосовуватись норми одного Закону №1402-VIII, а не вибірково з різних законів.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII.

Згідно з положеннями ч.1 ст.142 "Про судоустрій і статус суддів", судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до ч.2 ст.142 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді , Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідно до ч.3 ст.142 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно з ч.4, 5 ст.142 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зокрема, пунктом 25 розділу XII Закону №1402-VIII було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII, вказаний пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнаний неконституційним.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, починаючи з 19.02.2020 в законодавстві України відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.

Враховуючи наведене, на спірні правовідносини розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

Колегія суддів вважає помилковим посилання позивача та суду першої інстанції на те, що перерахунок грошового утримання судді у відставці має бути здійснений, виходячи з 90 % від суддівської винагороди працюючого судді.

Суд зазначає, що розрахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не може бути здійснений одночасно із застосуванням двох різних законів, а саме: щодо відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді по Закону №2453-VI, а розмір суддівської винагороди - по Закону №1402-VIII, оскільки такий перерахунок ставить суддів, які вийшли або вийдуть у відставку по Закону №1402-VIII у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI, так як Закон №2453-VI передбачав, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді за 20 років, а Закон №1402-VIII - 50 відсотків за 20 років суддівського стажу.

В свою чергу, частина третя статті 142 Закону №1402-VIII не визнавалась Конституційним судом України не конституційною.

Зокрема, згідно висновку Конституційного Суду України, викладеного у пункті 16 Рішення від 18.02.2020 №2-р/2020, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 30 січня 2017 року у справі №686/21593/16-а, яке залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року та постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року, яким зобов`язано Хмельницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90% від грошового утримання суддів з виплатою різниці.

Тобто, на думку апелянта, з врахуванням положень ст. 78 КАС України, суд першої інстанції не взяв до уваги судове рішення, яким встановлено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90%.

Разом з тим, колегія суддів критично оцінює вказані доводи апелянта, оскільки висновки суду щодо права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% суддівської винагороди у справі №686/21593/16-а не можуть бути застосовані при вирішенні спірних правовідносин, оскільки такі висновки були сформовані за іншого правового регулювання.

Отже, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402- VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402- VIII.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області правових підстав для здійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу пенсійного фонду та доводів відповідача, позивач має стаж судді 23 роки 9 місяців 0 днів, військової служби 2 роки 24 дні, навчання 4 роки 9 місяців, помічника прокурора 2 роки 7 місяців 2 дні.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи позивачу зарахований до суддівського стажу лише стаж на посаді судді. Стаж військової служби та половина стажу навчання не були враховані пенсійним фондом.

Відповідно до ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 п. 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності Законом №1402-VIII зазначені правовідносини регулювались Законом України №2453-VI та Законом України № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 ч.4 ст.43 Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про зарахування позивачу до стажу судді строкової військової служби - 2 роки 24 дні та половину навчання 2 роки 4 місяці 15 днів.

Щодо доводів в частині зарахування до стажу судді, саме стажу стажера-прокурора Любарського району Житомирської області, колегія суддів зазначає, що як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.11.2018 справа №9901/602/18, що така посада не охоплюються поняттям «прокурор», визначення якого міститься у ст. 56 Закону № 1789-XII.

Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанцій, вважаючи за необхідне зарахувати до стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, весь період роботи позивача в прокуратурі Черкаської області не врахували, що відповідно до роз`яснення поняття «прокурор», яке міститься в ст. 56 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII (в редакції, чинній на час роботи позивача в органах прокуратури) під поняттям «прокурор» слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.

Отже, в аспекті спірних правовідносин колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що оскільки за змістом ст. 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів і слідчих.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 308/5911/17.

З урахуванням вказаного, позивач має загалом 30 роки 9 місяців 11 днів (стаж судді - 23 роки 9 місяців 0 днів, строкова військова служба - 2 роки 24 дні, половина навчання - 2 роки 4 місяці 15 днів, робота на посаді помічника прокурора - 2 роки 7 місяців 2 дні) стажу, який враховується як стаж на посаді судді при визначенні права на відставку та розміру довічного грошового утримання, а тому колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII розмір його довічного грошового утримання має складати 70 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними в частині відмови у задоволенні адміністративного позову щодо встановлення довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Однак, судом першої інстанції не надано аргументації іншому стажу позивача, який в межах законодавства зараховується до стажу судді та в повній мірі не захищено права позивача, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

У відповідності зст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 до 56 % від відповідних сум суддівської винагороди.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Хмельницького апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 за № 01-17/85/2020 в розмірі 70 % від відповідних сум суддівської винагороди та враховуючи стаж на посаді судді 30 років 9 місяців1 днів, починаючи з 19.02.2020.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Граб Л.С. Сторчак В. Ю.