Справа № 120/10821/21-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 листопада 2021 р. Справа № 120/10821/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Одеський слідчий ізолятор" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

06.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної установи "Одеський слідчий ізолятор" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що Державна установа "Одеський слідчий ізолятор", всупереч положень ч.2 статті 92 Кримінально-виконавчого кодексу України, помістила його в камерне приміщення №812 разом з засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 , який раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі, у зв`язку із чим, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 13.09.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.11.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, вказав, що посилання позивача на ч. 2 ст. 92 Кримінально-виконавчого кодексу України щодо роздільного тримання засуджених до позбавлення волі у виправних і виховних колоніях є недоречним, оскільки ОСОБА_1 перебував у слідчому ізоляторі та був розміщений відповідно до діючого законодавства, яке регулює порядок й умови перебування саме у слідчих ізоляторах.

Враховуючи вищевикладене, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

29.11.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача вважає відзив на позовну заяву необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, наступні фактичні обставини.

Вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 року позивача засуджено до довічного позбавлення волі. Місцем відбування призначеного покарання є Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".

На виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 09.02.2021 року щодо апеляційного перегляду постанови Біляївського районного суду Одеської області від 21.08.2015 року, ОСОБА_1 03.04.2021 року прибув до ДУ "Одеський слідчий ізолятор" на час апеляційного розгляду справи.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, Адміністрація Державної установи "Одеський слідчий ізолятор" помістила ОСОБА_1 в камерне приміщення №812 у Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" разом з засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 , який раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

На переконання позивача, Державна установа "Одеський слідчий ізолятор", всупереч положень ч.2 статті 92 Кримінально-виконавчого кодексу України, помістила його в камерне приміщення №812 разом з засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 , який раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі, у зв`язку із чим, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до частини першої ст. 1 Кримінально-виконавчого Кодексу України (далі - КВК України), кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Частиною 1 ст. 3 КВК України визначено, що до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення", частини третьої статті 18 Кримінально-виконавчого кодексу України та з метою удосконалення норм, що регламентують порядок й умови перебування осіб, які тримаються під вартою, а також окремих категорій засуджених у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, Наказом Міністерства юстиції України 14 червня 2019 року № 1769/5 Затверджено Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - Правила).

Згідно п. 1 Правил, Ці Правила, розроблені відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, Кримінально-виконавчого кодексу України, Закону України «Про попереднє ув`язнення», регулюють порядок й умови перебування у слідчих ізоляторах осіб, які тримаються під вартою, та окремих категорій засуджених.

Пунктом 6 частини 1 Розділу 3 "Правове становище ув`язнених та засуджених, яких тримають у СІЗО" Правил, визначено, що ізольовано від інших тримають засуджених до довічного позбавлення волі.

Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України "Про попереднє ув`язнення".

Згідно ч.1 ст. 151 КВК України передбачено, що засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка. За заявою засудженого та в інших необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним злочину або при наявності медичного висновку за постановою начальника колонії його можуть тримати в одиночній камері.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, Адміністрація Державної установи "Одеський слідчий ізолятор" помістила ОСОБА_1 в камерне приміщення №812 у Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" разом з засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 , який раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

В той же час, матеріали справи не містять ні заяви позивача про захист від можливих посягань на його життя з боку ОСОБА_2 ні визначених у ст. 151 КВК України підстав для тримання ОСОБА_1 в одиночній камері.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем правомірно поміщено позивача до камерного приміщення №812 разом із засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 , оскільки положеннями чинного на час виникнення спірних правовідносин Законодавства не передбачено роздільного тримання у слідчих ізоляторах вперше засуджених до позбавлення волі окремо від тих, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі не встановлено.

Посилання позивача на положення статті 92 КВК України, якими врегульовано питання роздільного тримання засуджених до позбавлення волі у виправних і виховних колоніях, суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 перебував у слідчому ізоляторі та утримувався відповідно до Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України від 14 червня 2019 року № 1769/5, Закону України "Про попереднє ув`язнення" та Кримінально-виконавчого кодексу України, в зв`язку із переміщення з визначеного місця відбування покарання, Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", до тимчасового місця перебування, слідчого ізолятора, на час апеляційного розгляду справи Одеським апеляційним судом.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Державна установа "Одеський слідчий ізолятор" (вул.Люстдорфська Дорога, 11, м.Одеса, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович