Справа № 620/11887/21
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року Чернігів Справа № 620/11887/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить:

стягнути з Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2019 по 20.09.2021 в сумі 51 136,03 грн.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 у справі № 825/100/15-а, яке набрало законної сили, не виконано відповідачем. У зв`язку з чим просить суд стягнути грошове забезпечення за час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді від 27.09.2021 відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Відповідач відзиву на позов не надав, до суду повернувся конверт із відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 31 березня 2010 року звернувся до Чернігівського окружного суду з позовом до Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання неправомірними і скасування наказів та поновлення на роботі.

Постановою Чернігівського окружного суду від 20 травня 2010 року у справі № 2а-1622/10/2570 позовні вимоги задоволено повністю, в тому числі і поновлено на роботі та допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове рішення про відмову в задоволені позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 28 травня 2013 року постанову апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення суду першої інстанції.

Наказом УМВС України в Чернігівській області № 139 о/с від 06 червня 2014 року, на підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2010 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 28 травня 2013 року, позивача поновлено на посаді інспектора сектору дорожньо-патрульної служби та організації розшуку викраденого автотранспорту відділу Державної автомобільної інспекції УМВС з 30 квітня 2010 року.

11 липня 2014 року наказом УМВС України в Чернігівській області № 188 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 юрисконсульта сектору моніторингу та юридичного забезпечення управління Державної автомобільної інспекції УМВС, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (за віком).

Після звільнення, позивачу виплачено грошове забезпечення в сумі 3679 грн 46 коп., вихідна допомога в сумі 54468 грн 75 коп., компенсація за невикористану відпустку в році звільнення в сумі 871 грн 50 коп., грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один рік в сумі 27893 грн 52 коп.

Не погоджуючись з сумами виплаченого грошового забезпечення, ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою про стягнення невиплаченого грошового забезпечення до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії УДАІ УМВС України в Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням в 2014 році грошової компенсації за 7 днів невикористаної відпустки; стягнуто з УДАІ УМВС України в Чернігівській області грошову компенсацію за невикористану в 2014 році відпустку в сумі 406 (чотириста шість) грн. 70 коп.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2019 залишено постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 в частині задоволених позовних вимог та в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за дні невикористаних відпусток за період з 2010 року по 2013 рік - без змін, а в іншій частині позовних вимог вказані рішення скасовано, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 у справі № 825/100/15-а визнано протиправними дії Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області щодо невиплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2011 по 05.06.2014 та стягнуто на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2011 по 05.06.2014 в сумі 83893,36 грн. Стягнуто з УДАІ УМВС України в Чернігівській області грошове забезпечення за час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.06.2014 по 29.10.2019 в сумі 149 516,13 грн. Вказане рішення суду було залишено в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2020.

Зважаючи на те, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 у справі № 825/100/15-а на даний час не виконано, а саме грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2011 по 05.06.2014 в сумі 83893,36 грн та грошове забезпечення за час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.06.2014 по 29.10.2019 в сумі 149 516,13 грн позивачу не виплачено, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача грошового забезпечення за час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2019 (наступний день після рішення суду ) по 20.09.2021.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (висновок Верховного Суду від 14 березня 2019 року в справі №805/5021/15- а).

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Враховуючи те, що рішення суду від 29.10.2019 по справі № 825/100/15-а не було виконано у встановлений строк, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача щодо стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Щодо розміру виплат, суд зазначає, що згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За приписами статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За приписами пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 108,11 грн. Даний факт встановлено постановою Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 825/100-15а.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що станом на день подання позивачем позовної заяви відповідач не виплатив грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, стягненню підлягає грошове забезпечення час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2019 по 20.09.2021. Кількість робочих днів з 30.10.2019 по 20.09.2021 становить 474 дні (відповідно до калькулятору робочих днів в Україні).

Таким чином, грошове забезпечення час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2019 по 20.09.2021 становить: 108,11 грн Ч 474 роб. дні = 51 244,14 грн.

Таким чином, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом стягнення з Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2019 по 20.09.2021 у розмірі 51 244,14 грн.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то суд зазначає, що дане питання регулюється статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України та відноситься до дискреційних повноважень суду і не містить в собі імперативного обов`язку, а отже суд вільний у виборі щодо застосування заходів впливу до правопорушника. Враховуючи положення вказаної норми, підстав для зобов`язання відповідача у справі подати звіт про виконання рішення, суд не знаходить. З огляду на викладене, у задоволенні даної вимоги необхідно відмовити.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, необхідно зазначити таке.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Також, відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи було надано суду копію договору про надання правничої допомоги від 01.09.2021, копію калькуляції гонорару адвоката від 20.09.2021, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 01/09 від 20.09.2021 на суму п`ять тисяч, копію ордеру на надання правової допомоги серії СВ № 125705 від 20.09.2021.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною. Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими».

Визначаючись із обґрунтованістю заявлених витрат на правничу допомогу, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та підготовка позову не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, зокрема, в частині надання консультації щодо можливості звернення до суду з позовом, формування пакета документів для подання до суду. Також, у калькуляції гонорару адвоката вказана участь у судових засіданнях, натомість розгляд справи ухвалою судді від 27.09.2021 призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи наведене, виходячи із конкретних обставин справи, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 4 000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судового збору, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вказує, що на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2019 по 20.09.2021 у розмірі 51 244,14 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, вул.Громадська, 66,м.Чернігів,14037, .

Повний текст рішення суду виготовлено 29 листопада 2021 року.

Суддя О.В. Заяць