Справа № 160/23800/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.11.2021 року №842 «Про прийняття рішення щодо анулювання ліцензії на підставі Акта».
Позовна заява обґрунтована тим, що наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.11.2021 року №842 «Про прийняття рішення щодо анулювання ліцензії на підставі Акта» є протиправним, у зв`язку з порушення порядку проведення позапланової перевірки та норм чинного законодавства, а отже, підлягає скасуванню.
30.11.2021 року Приватним акціонерним товариством «Північний Гірничо-Збагачувальний Комбінат» (далі за текстом ПРАТ «ПІВНГЗК»/заявник) подано заяву про забезпечення позову, у якій просить:
- вжити заходи забезпечення позову Приватного акціонерного товариства «Північний Гірничо-Збагачувальний Комбінат» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування наказу шляхом зупинення дії наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.11.2021 року №842 до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає наступне.
Заявник наголошує, що виданий відповідачем наказ про анулювання ліцензії ПРАТ «ПІВНГЗК» на право провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом з дозволеним видом робіт: внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення, внутрішні перевезення пасажирів автобусами та внутрішні перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями, фактично повністю призводить до зупинки підприємства позивача, що, в свою чергу, призведе до втрати значної кількості робочих місць, нанесення значних збитків позивачу, скорочення податкових відрахувань до місцевого та державного бюджетів. Також, Позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення господарської діяльності підприємства.
Більш того, подання заяви про забезпечення позову, зумовлено ще й тим, що ПРАТ «ПІВНГЗК» є одним із найбільших експортерів української продукції за кордон та відноситься до великих платників податків, який перераховує значні суми надходжень до Державного бюджету, є містоутворюючим підприємством, на якому працює більше 6 тисяч працівників (довідка про кількість працюючих на ПРАТ «ПІВНГЗК» додається). Також, ПРАТ «ПІВНГЗК» забезпечує роботою та замовленнями велику кількість підрядних організацій, виробників та постачальників промислової продукції практично зі всіх регіонів України.
Крім того, при набранні законної сили наказу від 12.11.2021 №842 «Про прийняття рішення щодо анулювання ліцензії на підставі Акта» з 13.12.2021 року ПРАТ «ПІВНГЗК» буде позбавлене можливості здійснення перевезення небезпечних вантажів на вантажних автомобілях, зокрема, палива для заправки транспорту в кар`єрах, що фактично призведе до повного зупинення діяльності підприємства.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За приписами ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та документи додані до позовної заяви, судом встановлено наступне.
Актом про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування за додержанням ліцензіатом Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 08.11.2021 року №066213/1 (надалі за текстом Акт від 08.11.2021 року №066213/1) установлено факт відмови ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування.
На підставі акту від 08.11.2021 року №066213/1 Державною службою України з безпеки на транспорті прийнято наказ №842 від 12.11.2021 року «Про прийняття рішення щодо анулювання ліцензії на підставі Акта», яким анульовано ліцензію ПРАТ «ПІВНГЗК» серії АГ №590139, що діє з 25 травня 2011 року на право провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом з дозволеним видом робіт: внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення, внутрішні перевезення пасажирів автобусами та внутрішні перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями, повністю.
В графі «Опис загрози» зазначено про наявність загрози життю чи здоров`ю людей, що безпосередньо пов`язана з провадженням ліцензіатом виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, та документально підтверджена органом державної влади, уповноваженим у відповідній сфері, пов`язаної випадком травмування громадянина ОСОБА_1 , що стався на місці перехрещення залізничної колії на одному рівні з автомобільним проїздом 30 вересня 2021 року при перевезенні пасажирів автомобільним транспортом.
Отже, у відповідності до викладеного, посадові особи контролюючого органу 08.11.2021 року з`явились до ПРАТ «ПІВНГЗК» з метою проведення позапланової перевірки щодо наявність загрози життю чи здоров`ю людей, що безпосередньо пов`язана з провадженням ліцензіатом виду господарської діяльності, після отримання ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень.
Зі змісту акта від 08.11.2021 року №066213/1 видно, що в період часу з 09 год. 15 хв. до 17 год. 30 хв. керівник (уповноважена особа) до членів комісії на проведення позапланової перевірки не з`явились. В цей же час, до членів комісії періодично звертались робітники підприємства (з їх слів) з проханням надання документів на проведення позапланової перевірки, але документів на представлення інтересів підприємства на час проведення перевірки не надавали. Враховуючи вищевикладене, встановлено факт відсутності протягом першого дня перевірки за місцезнаходженням ліцензіата особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки, чим порушено пункт 8 частини 12 ст.16 та частини 3 ст.19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».
В поясненнях викладених у заяві про забезпечення позову та позовній заяві, заявник зазначає, що на прохання уповноваженої особи ОСОБА_2 пред`явити оригінал посвідчення (направлення), службові посвідчення та надати копію посвідчення (направлення) члени комісії відповіли відмовою та залишили підприємство позивача.
В цей же час, суд звертає увагу на те, що акт про не допуск не підписаний жодним представником підприємства.
Аналізуючи наведені вище обставини, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначений Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року №877-V (далі за текстом Закон України №877-V).
Так, ч.3 ст.6 Закону України №877-V визначено, що суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
У відповідності до ч.5 ст.7 Закону України №877-V перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).
Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.
Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.
Водночас суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлення уніфікованого порядку їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулюються положеннями Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року №222-VIII (надалі за текстом Закону України №222-VIII).
Пунктом 8 ч.12 ст.16 Закону України №222-VIII передбачено, що підставою для прийняття органом ліцензування рішення про анулювання ліцензії повністю або частково, зокрема, є акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. Відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування вважається недопуск уповноважених посадових осіб органу ліцензування для здійснення перевірки додержання ліцензіатом відповідних ліцензійних умов за відсутності передбачених для цього законних підстав (відмова в доступі посадових осіб органу ліцензування до місць провадження діяльності, що підлягає ліцензуванню, об`єктів, що використовуються ліцензіатом при провадженні діяльності, що підлягає ліцензуванню, або відсутність протягом першого дня перевірки за місцезнаходженням ліцензіата особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки).
Згідно позиції, викладеної у Постанові Верховного суду у справі №814/832/18, у разі скасування ліцензії з підстав відмови ліцензіата у проведені перевірки органом ліцензування, факт недопуску повинен бути зафіксований в акті та підтверджуватися відповідними доказами. При цьому тягар доказування факту недопуску та усіх інших істотних обставин, які з цим пов`язані, покладається на суб`єкта владних повноважень, який це стверджує.
В цей же час, у постановах від 17 вересня 2018 року у справі № 826/7786/18 та від 29 квітня 2020 року у справі №826/2338/17 Верховний Суд висловив таку позицію: «Недопуску до проведення перевірки фактично не відбулось, оскільки відсутність посадових осіб суб`єкта господарювання, коли контролюючим органом здійснено виїзд з метою проведення перевірки, не підтверджено належними та допустимими доказами, акт про не допуск не підписаний жодним представником підприємства.»
Отже, питання стосовно правомірності недопуску ПРАТ «ПІВНГЗК» посадових осіб контролюючого органу до позапланової перевірки, наявність чи відсутність уповноважених осіб ПРАТ «ПІВНГЗК» на місця та, як наслідок, з`ясування питання щодо правомірності винесеного Державною служби України з безпеки на транспорті наказу від 12.11.2021 року №842, суд може вирішити виключно під час розгляду справи по суті.
В цей же час, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Анулювання ліцензії ПРАТ «ПІВНГЗК» на право провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом з дозволеним видом робіт: внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення, внутрішні перевезення пасажирів автобусами та внутрішні перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями матиме непоправні наслідки у вигляді значних матеріальних втрат, як для самого підприємства та його працевлаштованих осіб, так і для місцевого та державного бюджетів.
Крім того, передчасним є анулювання ліцензії ПРАТ «ПІВНГЗК» без встановлення факту наявності вчинення правопорушення з боку підприємства, результатом якого є нанесення шкоди життю та здоров`ю фізичної особи.
Як відомо, застосування відповідальності та її наслідків може мати місце виключно за наявності належним чином доведеної вини особи у вчинені такого правопорушення.
Суд зауважує, що заходи забезпечення адміністративного позову щодо зупинення дії оскаржуваного наказу, про вжиття яких в заяві просить позивач, відповідають предмету позову. Водночас, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії індивідуального акта.
При розгляді та вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом надається оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не беруть участь у розгляді справи.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Відмовивши позивачу у задоволені заяви про забезпечення позову, суд фактично позбавить його можливості реалізувати його право на оскарження вказаного наказу, адже до вирішення справи по суті для позивача настануть непоправні економічні наслідки, виправити які буде вкрай важко або навіть неможливо.
Суд приймає до уваги і той факт, що один із непоправних наслідків відмови у забезпеченні позову ПРАТ «ПІВНГЗК» є вплив на права інших працевлаштованих осіб, кількість яких складає більше 6 тисяч працівників, що підтверджується довідкою про кількість працюючих на ПРАТ «ПІВНГЗК».
Таким чином, під час розгляду заяви про забезпечення позову не надаватиметься оцінка самому наказу чи його положенням, не буде визначатись його правомірність або протиправність, натомість буде реалізоване право позивача на доступ до правосуддя, а також збережено рівноправність як учасників судового процесу, так і залежних від них осіб.
Наведене, на думку суду, є достатнім підтвердженням того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав чи інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 150-154, 242, 248, 372 Кодексу адміністративного судочинства України,
Зупинити дію наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.11.2021 року №842 до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.
Виконання ухвали з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.
Ухвала може бути пред`явлена до виконання в порядку Закону України "Про виконавче провадження" до 01.12.2024 року (включно).

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський