Справа № 640/18265/19
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.2019 року № в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 111 032,98 грн. та штрафної санкції в розмірі 27 758,25 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.2019 року № в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 9 252,75 грн. та штрафної санкції в розмірі 338,54 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.2019 року № в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 2 753,51 грн. та штрафної санкції в розмірі 1810,46 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.2019 № в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 31 250,68 грн. та штрафної санкції в розмірі 21 621,63 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 06.02.2019 року № Ф-39 в частині визначення недоїмки в розмірі 33 381,82 грн.;

- визнати протиправною та скасувати рішення про застосування штрафної санкції за донарахування єдиного соціального внеску від 06.02.2019 № в частині визначення штрафної санкції в розмірі 14 310,68 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у м. Києві, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Станом на 29 листопада 2021 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі пп. 78.1.2 п.75.1 ст.75, пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового Кодексу України, п. 2 ст. 13 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", наказу Головного управління ДФС у м. Києві № 17495 від 29.11.2018 року проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року.

Перевірку проведено у зв`язку з поданням ФОП ОСОБА_1 заперечення на акт перевірки від 16.10.2018 року № 4068/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 . У даному запереченні підприємець просить переглянути висновки акту з урахуванням наданих первинних документів, які не були враховані при проведенні перевірки.

За результатами встановлених порушень, починаючи з 01.01.2017 року ФОП ОСОБА_1 зобов`язаний був перейти з спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено статтею 177 Кодексу.

ФОП ОСОБА_1 були подані: податкова декларація про майновий стан і доходи за 2017 рік (прийнята 28.09.2018 року за № 88295) та уточнююча податкова декларація про майновий стан і доходи за 2017 рік (прийнята 11.10.2018 року за № 91195), які вважаються неподаними у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме, подання податкових декларацій з недостовірним значенням обов`язкового реквізиту "підприємець", що не відповідає обраній категорії платника (пп 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПКУ), оскільки в зазначеному звітному періоді платник перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Перевіркою дотримання встановленого порядку подання до контролюючого органу податкової декларації встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Деснянському р-ні ГУ ДФС у м. Києві не подано податкові декларації про майновий стан та доходи за І квартал 2017 року та за 2017 рік по строку подачі 09.02.2018 року, чим порушено п. п. 49.18.5 п.49.18 ст.49, п. п. 177.5.2 п. 177.5 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Контролюючим органом зазначається, що за результатами перевірки, згідно даних відомостей ДРФО ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих з них податків (ф.І-ДФ), банківських виписок по рахунках: № НОМЕР_2 (долар), № НОМЕР_3 (євро), № НОМЕР_4 (гривня), який відкритий Філії Розрахункового центра у ПАТ "ПриватБанк" м. Київ, МФО 300711 та по рахунку № НОМЕР_5 (долар), № НОМЕР_5 (євро), № НОМЕР_5 (гривня), який відкритий у ПАТ "Сбербанк", МФО 320627 встановлено, що в період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року ФОП ОСОБА_1 отримав дохід в сумі 3 805 665,01 грн.

За результатами перевірки та згідно наданих до перевірки первинних документів (банківські виписки, акти здачі-прийняття робіт (наданих робіт), видаткові накладні), фактична сума витрат безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу за 2017 рік, яка підтверджена документально складає 2 286 043,02 грн., а саме:

- вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що використані у виробництві продукції в сумі - 1 937 406,15 грн.;

- інші понесені витрати, а саме: на оплату оренди приміщення та відшкодування витрат за електроенергію, воду в сумі - 333 035,70 грн. (без ПДВ), за надані послуги з оформлення сертифікату походження товару в сумі - 5 734,17 грн. (без ПДВ), за доступ до ресурсу "ALL.BIZ: Україна" в сумі - 4399,17 грн., комісія банку в сумі - 5 467,83 грн., які підтверджені актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та які фактично сплачені.

Також відповідач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 були надані видаткові документи, які перевіркою не враховуються до понесених витрат на загальну суму 680237,39 грн. (без ПДВ), а саме:

- акти здачі -приймання наданих послуг №66 від 30.06.2017 року на суму без ПДВ 212 700,00 грн., №66/1 від 30.12.2017 року на суму без ПДВ 213 152,37 грн., у яких зазначено що ТОВ "Центр Дозвільної документації" () надає ФОП ОСОБА_1 щомісячно консультаційні послуги, але не надано договір та специфікація наданих послуг у зв`язку з чим, не виявляє можливим встановити, які саме надавалися консультаційні послуги;

- видаткові накладні по яких відсутній факт оплати на загальну суму 305262,02 грн.

За результатами перевірки валові витрати за 2017 рік підтверджені у сумі 2 286 043,02 грн.

Перевіркою правильності визначення чистого оподатковуваного доходу встановлено його заниження у 2017 році на суму 1 519 621, 99 грн.

Контролюючим органом зроблено висновок, що в порушення вимог п. 177.1, п. 177.2. ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами та доповненнями, занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік у сумі 273 531,96 грн.

За результатами перевірки встановлено. ФОП ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено військового збору у 2017 році в розмірі 22 794,33 грн.. чим порушено п.16 1 підр. 10 розд. XX ПКУ - підлягає донарахуванню військовий збір у розмірі 22 794,33 грн.

За результатами перевірки встановлено, ФОП ОСОБА_1 не перераховано військового збору за 2016 рік в розмірі 3 173,04 грн., а саме: за березень 2016 року - 292,32 грн., за квітень 2016 року - 434,07 грн., за травень 2016 року - 456,75 грн., за червень 2016 року - 456,75 гри., за липень 2016 року - 456,75 гри., за серпень 2016 року - 413,25 грн., за вересень 2016 року - 413,25 грн., за жовтень 2016 року - 249,90 грн., чим порушено п.16 1 підр. 10 розд. XX ПКУ.

Перевіркою встановлено порушення п.176.2 "а" ст.176 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, ФОП ОСОБА_1 не перераховував податок з доходів найманих працівників до бюджету за 2016 рік на загальну суму 38 076,48 грн.

За результатами перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року працював на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, у зв`язку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування у період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року повинен був перебувати на загальній системі оподаткування.

При перевірці встановлено, заниження єдиного соціального внеску у 2017 році на суму 109725,00 грн., чим порушено п. 1 ч. 2 ст. 6, абз.1 п.2 ч.І ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України від "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Вказані висновки та результати перевірки викладені позивачем в акті перевірки від 17.12.2018 року № 4865/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 .

Листом Головного управління ДФС у м. Києві від 12.08.2019 року № 93435/Х/26-15-42-03-27 на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 направлено податкові повідомлення-рішення та вимоги, підставою для прийняття яких став акт документальної позапланової невиїзної перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року , виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, зокрема:

- податкове повідомлення-рішення від 06.02.2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення від 06.02.2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення від 06.02.2019 року № ;

- податкове повідомлення-рішення від 06.02.2019 року № ;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 06.02.2019 року № Ф-39;

- рішення про застосування штрафної санкції за донарахування єдиного соціального внеску від 06.02.2019 року № .

Не погоджуючись с вказаними податковими повідомленням-рішеннями та вимогами, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 177.1 ст. 177 ПКУ доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 статті 177 ПКУ об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як зазначено у п.п. 14.1.36 п. 14.1. статті 13 ПКУ господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

Згідно з пп. 177.4.1 п. 177.4. статті 177 ПКУ встановлено наступні категорії витрат, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з положеннями пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрат.

Відповідно до пункту 134.1.1. статті 134 Податкового кодексу України у цьому розділі об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з абз.2 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХIV (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Закон №996-ХIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 996-ХIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, у той час як під господарською операцією розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

При цьому за змістом частини 1 статті 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №996-ХIV, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 135.1. статті 135 Податкового кодексу України, доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 135.2. статті 135 Податкового кодексу України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

В силу пункту 138.1. статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2. статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 2.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за N 40/10320 (яка була чинною у період дії спірних правовідносин) підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов`язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України.

З аналізу наведених законодавчих положень слідує, що обов`язковою умовою виникнення у фізичної особи-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування, права на зменшення оподатковуваного доходу є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку.

Склад податкового правопорушення, покладеного в основу винесення спірних актів індивідуальної дії, доводиться податковим органом на підставі того, що платником податків занижено чистий оподаткований дохід у 2017 році: отримано дохід в сумі 3 805 665,01 грн.; підтверджені валові витрати у загальній сумі 2 286 043,02 грн. Безпідставним є внесення до складу валових витрат позивача за 2017 рік сума у розмірі 680237,39 грн. (без ПДВ), ), а саме: -акти здачі-приймання наданих послуг № 66 від 30.06.2017 року на суму без ПДВ 212 700,00 грн., № 66/1 від 30.12.2017 року на суму без ПДВ 213 152,37 грн., у яких зазначено що ТОВ "Центр Дозвільної документації" () надає ФОП ОСОБА_1 щомісячно консультаційні послуги, оскільки не надано договір та специфікація наданих послуг у зв`язку з чим не є можливим встановити, які саме надавалися консультаційні послуги; - видаткові накладні по яких відсутній факт оплати на загальну суму 305 262,02 грн.

З метою підтвердження вказаних показників позивачем надано до перевірки та разом із запереченнями на акт перевірки первинні документи податкового та бухгалтерського обліку.

За твердженнями позивача, наданими відповідачу для перевірки банківськими виписками та видатковими накладними підтверджені валові витрати позивача за 2017 рік на придбання товарно-матеріальних цінностей, що використані у виробництві в сумі 2 462 004,54 грн., в тому числі податок на додану вартість 410 334,09 грн., а саме:

- витрати на придбання інгредієнтів для виробництва печива: кондитерської глазурі у ТОВ "ДИАД-ЛОГІСТИК (ідентифікаційний код 39425648) на суму 35 403,84 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 5900,64 грн. (видаткова накладна № DLT00000228 від 29.03.2017); маргарину, жиру кулінарного, глазурі, згущеного молока, мармеладної начинки, родзинок у ТОВ "КОНДІ ТРЕЙД" (ідентифікаційний код 41259206) на суму 1 278 416, 20 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 213 069.37 (видаткові накладні №№1-31 за період з 10.05.2017 по 20.12.2017); борошна, цукру, глазурі, маргарину, стружки кокосової у ТОВ ТД "КРОКУС" (ідентифікаційний код 38402965) на суму 817 149,28 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 136 191,55 грн. (видаткові накладні № РН-000369 від 08.02.2019,№ РН-000469 від 13.02.2017, № РН-000656 від 21.02.2017, № РН-000853 від 01.03.2017, № РН-001286 від 22.03.2017, № РН 001450 від 29.03.2017, № РН-001935 від 19.04.2017, № РН-002222 від 05.05.2017, № РН- 002280 від 11.05.2017, № РН-002508 від 23.05.2017, № РН-002802 від 06.06.2017, № РН-002887 від 09.06.2017, № РН-002951 від 13.06.2017, № РН-003919 від 08.08.2017, № РН-003918 від 09.08.2017, РН-004213 від 23.08.2017, № РН-004244 від 28.08.2017, РН-994418 від 04.09.2017, № РН-004569 від 08.09.2017, № РН-004589 від 11.09.2017, № РН-004861 від 22.09.2017, № РН-005020 від 29.09.2017, № РН-005136 від 05.10.2017, № РН-005265 від 10.05.2017, № РН-005266 від 10.10.2017, № РН-005358 від 13.10.2017, № РН-005423 від 17.10. 2017, № РН-005458 від 18.10.2017, № РН-005459 від 18.10.2017, № РН-005531 від 20.10.2018, № РН-005688 від 27.10.2017, № РН-005778 від 01.11.2017, № РН-005872 від 06.11.2017): маргарину та молока згущеного у ТОВ "ТРЕЙДІКС" (ідентифікаційний код 393389982) на суму 56 676,00 грн., в том числі податок на додану вартість 9446,00 грн. (видаткова накладна № 168 від 25.04.2017); порошку яєчного у ТОВ "АГРОСНАБ" (ідентифікаційний код 39264264) на загальну суму 90 300, 00 грн., в тому числі податок на додану вартість 15 050, 00 грн. (видаткові накладні № 147 від 11.05.2017, № 258 від 02.08.2017, № 281 від 21.08.2017, № 441 від 23.11.2017, № 310 від 12.08.2017, № 408 від 07.11.2017, № 472 від 06.12.2017);

-витрати на придбання матеріалів, запасних частин для виробництва та пакування для транспортування виготовленої продукції: пергаменту, лотків, картонних коробок у ТОВ "ГОФЕР" (ідентифікаційний код 32961411) на загальну суму 244 566,00, грн. в тому числі податок на додану вартість 40 761,00 грн. (видаткові накладні 04/04-1 від 04.04.2017, 07/06-1 від 07.06.2017,№ 03/08-2 від 03.08.2017, № 6/09-1 від 06.09.2017, № 11/10-1 від 11.10.2017, № 20/10-3 від 20.10.2017, № 22/11-2 від 22.11.2017); піддонів з термообробкою у ТОВ "ГРІН ПАЛЛЕТ" (ідентифікаційний код 38578439) на загальну суму 25005. 00 грн.. в тому числі податок на додану вартість 4 167,50 грн. (видаткові накладні № ГР45 від 26.01.2017. № ГР206 від 29.03.2017, № ГР287 від 15.05.2017, №ГР450 від 24.07.2017, №ГР529 від 21.08.2017, № ГР590 від 13.09.2017, № ГР 622 від 27.09.2017, № ГР701 від 19.10.2017, № ГР802 від 08.11.2017, № ГР838 від 20.11.2017, № ГР 891 від 05.12.2017, № 930 від 14.12.2017); запасних частин для виробничого обладнання у ТОВ "РЕФІТ" (ідентифікаційний код 36117204) на загальну суму 1434, 46 грн., в тому числі податок на додану вартість 239,08 грн. (видаткові накладні № 2212 від 07.11.2017, № 1934 від 27.09.2017, № 1281 від 03.07.2017); запасних частин для виробничого обладнання у ТОВ "ВО ОВЕН" (ідентифікаційний код 35348663) на суму 5 133,60 грн., в тому числі податок на додану вартість 855,60 грн. (видаткова накладна № 2463 від 13.04.2017).

Відтак, за твердженнями позивача, валові витрати позивача на придбання товарно-матеріальних цінностей без врахування сплаченої ним суми податку на додану вартість складають 2 128 403,65 грн. (2462 004,54 грн. - 410 334,09 грн.)

Також, як зазначає позивач, актом перевірки підтверджені інші валові витрати позивача за 2017 рік (вартість виконаних робіт та наданих послуг) на суму 348 636,87 грн

З приводу вищевказаного колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що підстави понесення, склад та розмір вказаних витрат підтверджуються договором від 05.01.2017 року № 504 про надання юридичних послуг, актами здачі приймання наданих послуг № 66 від 30.06.2017 року та № 66/1 від 30.12.2017 року, квитанціями до прибуткових касових ордерів від 30.06.2017 року та від 30.12.2017 року, копії яких наявні в матеріалах справи. Згідно з вказаним договором та актами здачі-приймання наданих послуг позивачем отримано щомісячні юридичні (консультаційні) послуги з питань оформлення дозвільних документів для експортно-імпортних операцій продуктів харчування, ведення зовнішньоекономічної діяльності та дотримання правил міжнародної торгівлі «INCOTERMS-2010», аналіз та складання контрактів на покупку та поставку продуктів харчування, дотримання норм митного законодавства та валютного контролю.

З урахуванням наведеного, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що документально підтверджений розмір валових витрат позивача за 2017 рік складає 2 902 892,89 грн., а саме:

- 2 128 403,65 грн. - вартість товарно-матеріальних цінностей;

- 348 636,87 грн. - вартість робіт та послуг (підтверджена відповідачем в акті перевірки);

- 425 852.37 грн. - витрати на надання юридичних консультаційних послуг.

Відтак, внаслідок безпідставного неврахування окремих валових витрат в пункті 2.2.4. акту перевірки, відповідачем не вірно встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу позивача за 2017 рік в сумі 1 519 621,99 грн.

В пункті 2.2.2. акту перевірки встановлено, що в 2017 році позивачем отримано дохід в сумі 3 805 665,01 грн. З урахуванням документально підтверджених валових витрат позивача в 2017 році в розмірі 2 902 892,89 грн. його чистий оподатковуваний дохід складає 902 772,12 грн. (3 805 665,01 грн. - 2 902 892.89 грн.).

Таким чином, внаслідок викладено відповідачем в пункті 2.2.5 акту перевірки не вірно визначено розмір заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік в сумі 273 531,96 грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.02.2019 року № в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 111 032,98 грн. та штрафної санкції в розмірі 27 758,25 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 пункту 16-11 підрозділу 10 Розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Підпунктом 1.4 пункту 16-11 підрозділу 10 Розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України передбачено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Підпунктом 1.4 пункту 16-11 підрозділу 10 Розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України визначено, що ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Враховуючи те, що під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження висновки контролюючого органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у періоді, що перевірявся, таким чином, донарахування позивачу податкового зобов`язання зі сплати військового збору відсутні, а тому податкове повідомлення рішення від 06.02.2019 року № в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 9 252,75 грн. та штрафної санкції в розмірі 338,54 грн. та від 06.02.2019 року № в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 2 753,51 грн. та штрафної санкції в розмірі 1810,46 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 06.02.2019 року № про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 64 817,46 грн. (38 076,48 грн. податкове зобов`язання та 26740,98 грн. штрафна санкція), колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, відповідач дійшов безпідставного та не підтвердженого документально висновку про заниження позивачем суми належного до утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників в сумі 38 076, 48 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України податок на доходи фізичних осіб нараховується, утримується та сплачується податковим агентом від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі. Податок на доходи фізичних осіб утримується з виплачених найманому працівнику доходів за ставкою 18% (підпункт 168.1.1. пункту 168.1. статті 168, стаття 167 Податкового кодексу України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивачем в 2016 році нараховано та фактично виплачено заробітну плату найманим працівникам за фактично відпрацьований ними час та виконану роботу в загальному розмірі 65826.00 грн.. в тому числі: в розмірі 2016,00 грн. за лютий , 9450,00 грн. за березень, 9450,00 грн. за квітень, 4725.00 грн. за травень, 4725,00 грн. за червень, 9870,00 грн. за липень, 8930, 00 грн. за серпень та 16660,00 грн. за жовтень 2016 року. У вересні 2016 року заробітна плата працівникам не нараховувалась та не виплачувалась.

Відповідно саме з цієї нарахованої та фактично виплаченої працівникам заробітної плати ним мав бути утриманий та перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб.

Дані акту перевірки про нарахування (виплату) позивачем найманим працівникам доходу (заробітної плати) в розмірі 28938,00 грн. в березні, 28938,00 грн. в квітні 30450,00 грн. в травні, 30450,00 грн. в червні, 30450,00 грн. в липні, 27550,00 грн. в серпні та 27550,00 грн. в вересні 2016 року не відповідають дійсності та не доведені контролюючим органом.

Таким чином, позивач мав утримати із заробітної плати найманих працівників військовий збір в розмірі 11 848,68 грн. (65826.00 грн. * 18%)

Згідно інформацією про сплату позивачем податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників, вказаною в акті, позивачем сплачено військовий збір в сумі 30, 24 грн. за січень 2016 року та в сумі 141,75 грн за лютий 2016 року.

Також, згідно інформацією про сплату позивачем податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників, наявною в його кабінеті платника податків, до початку перевірки у позивача була наявна переплата з податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників в розмірі 2959,37 грн.

Таким чином, розмір належного до перерахування позивачем до бюджету податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників складає 6825,80 грн. (11848,68грн. - 362, 88 грн. - 1701.00 грн. - 2959.37 грн.).

Отже, податкове повідомлення-рішення від 06.02.2019 року № про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 64 817,46 грн. (38 076,48 грн. податкове зобов`язання та 26740,98 грн. штрафна санкція), підлягає скасуванню в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 31 250,68 грн. та штрафної санкції в розмірі 21 621,63 грн.

Щодо нарахування грошового зобов`язання по єдиному внеску та застосування штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частина 1 стаття 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування є платниками єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У силу пункту 2 статті 7 та частини 11 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з даними акту перевірки, викладеними в пункті 2.2.2., позивачем отримано в 2017 році валовий дохід в сумі 3 805 665,01 грн. При цьому, як доведено позивачем, в лютому та квітні останній валового доходу не отримав.

З метою визначення бази нарахування єдиного соціального внеску вказаний валовий дохід із розбивкою по місяцях, в яких такий дохід отримано, підлягає зменшенню на суми документально підтверджених витрат.

В тих місяцях, в яких дохід є нульовим - єдиний соціальний внесок сплачується в розмірі мінімального страхового внеску, що в 2017 році дорівнював 704,00 грн. (3200 грн. х 22% , де 3200 грн. - розмір мінімальної заробітної плати у 2017 році, а 22% - ставка єдиного внеску).

Одночасно з цим, валовий дохід позивача за 2017 рік підлягає зменшенню на суми документально підтверджених валових витрат, які визнано відповідачем та які не визнано ним безпідставно.

Таким чином, висновок відповідача про заниження позивачем зобов`язання з єдиного соціального внеску у 2017 році на суму 109 725,00 грн. є помилковим, а правильною сумою є 76 343,18 грн.

Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 06.02.2019 № Ф-39 в розмірі 109 725, 00 грн. підлягає скасуванню в частині вимоги про сплату недоїмки в розмірі 33 381,82 грн. (109 725,00 грн.- 76 343,18 грн.)

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач безпідставно дійшов висновку про заниження позивачем у 2017 році суми чистого оподаткованого доходу, вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 06.02.2019 № Ф-39 в розмірі 109 725, 00 грн. підлягає скасуванню в частині вимоги про сплату недоїмки в розмірі 33 381,82 грн. (109 725,00 грн.- 76 343,18 грн.).

Щодо рішення про застосування штрафної санкції за донарахування єдиного соціального внеску від 06.02.2019 року № в розмірі 21 945, 00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності з пунктом 3 частини одинадцятої статті 25 Закону за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Абзацом п`ятим частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що для платників, зазначених у пункт 4 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Позивачу донараховано єдиний внесок лише за один звітний період - 2017 рік.

Отже, в рішенні застосування штрафної санкції від 06.02.2019 року № відповідачем безпідставно застосовано коефіцієнт 2.

Таким чином, штрафна санкція має бути застосована в розмірі 7 634,32 (76 343,18 грн. *10%).

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 06.02.2019 року № Ф-39 в частині визначення недоїмки в розмірі 33 381,82 грн. та визнання протиправною та скасування рішення про застосування штрафної санкції за донарахування єдиного соціального внеску від 06.02.2019 № в частині визначення штрафної санкції в розмірі 14 310,68 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.