Справа № 337/6448/21
Суддя: Салтан Л. Г.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

01.12.2021 Провадження № 2-а/337/79/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Салтан Л.Г.

за участю секретаря - Шаповалової А.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Запоріжжя справу за адміністративним позовомОСОБА_1 до України в особі Національної поліції, в особі ДОП ОП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області - капітана поліції Круліковської Олени Миколаївни, Відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

В С Т А Н О В И В :

12.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до України в особі Національної поліції, в особі ДОП ОП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області - капітана поліції Круліковської Олени Миколаївни, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ГАБІ №385967 від 03.11.2021 року в якому просить визнати дії ДОП ОП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області - капітана поліції Круліковської Олени Миколаївни неправомірними та протиправними, скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ГАБІ №385967 від 03.11.2021р. та закрити адміністративне провадження на підставі ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначив, що 3.11.2021 року він, у статусі діючого журналіста інформаційного агентства «Таврія ньюс», виконував редакційне завдання біля будівлі Запорізької ОДА на мирному зібранні. Без попередження до нього підійшов працівник поліції та наніс йому тілесне ушкодження, розбив апаратуру, у зв`язку з чим він потрапив до 5-й лікарні, куди йому було викликано швидку допомогу. Ним було подано заяву про злочин проти журналіста. Після чого у приміщенні лікарні було винесено оскаржувану постанову. Йому не були роз`яснені його права, не забезпечено надання правової допомоги, можливості надати пояснення, встановити свідків та допитати їх, заявляти клопотання, що в поєднанні із незаконним затриманням, свідчить про порушення процедури розгляду адміністративної справи. У його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, інкриміноване правопорушення він не здійснював, у зазначеній у постанові час перебував у лікарні. Просив скасувати постанову про притягнення до відповідальності, провадження по справі закрити, стягнути на його користь понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 454 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Крім цього, згідно із доводами позивача, введення карантинних обмежень, зокрема, перебувати в захисній (медичній) масці будь-де та в будь-яких місцях є неконституційним. Правова позиція позивача щодо питання встановлення карантину зводиться до того, що це питання регулюється не окремо одним Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а у системному зв`язку цього закону із Законами України «Про санітарне та епідемічне благополуччя населення», «Про правовий режим надзвичайного стану», Конституцією України, і покладення на фізичну особу додаткових обов`язків, таких як перебування в громадських місцях у вдягнутих захисних (медичних) масках, можливе виключно у разі, якщо карантин та пов`язані з ним протиепідемічні та профілактичні заходи встановлено як додаткові заходи режиму надзвичайного стану, однак надзвичайний стан в Україні або окремих її місцевостях не вводився. За відсутності режиму надзвичайного стану та його додаткових заходів, усі без виключення обмеження є такими, що прямо суперечать статті 64 Конституції України і не підлягають виконанню з огляду на статті 60, 68 Конституції України. Посилаючись на відповідні зобов`язання України за ратифікованими нею міжнародними договорами, позивач наголошує, що під час надзвичайної ситуації Україна може відступити від взятих на себе окремих зобов`язань щодо прав людини, за умови якщо такі відступи не суперечать іншим зобов`язанням України за міжнародним правом, зокрема передбаченими Міжнародним пактом про громадянські та політичні права та забезпечити гарантовані Конституцією України права її громадянам.

Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі, залучено в якості другого відповідача Відділ поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, ухвалено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу надати відзив на поданий позов.

Ухвала суду про відкриття провадження, з позовом та додатками до нього 16.11.2021 року було надіслано на електрону пошту відповідача: Email: . gov.ua

Правом на надання відзиву відповідачі не скористувалися, відзив не надали, з заявами про відкладення засідання не зверталися.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом.

Як передбачено ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення „поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п. 45 рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 року, заява № 21037/05; п. 75 рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 року, заява № 29644/10; п. 52 рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 року, заява № 12167/04).

Крім того, відповідно до ст. 13 Конвенції, яка гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа „Мельник проти України", заява № 72286 /01, рішення від 28.03.2006 року).

Необхідно зазначити, що за змістом ст. 19 Конвенції Суд контролює дотримання державами-сторонами Конвенції взятих на себе зобов`язань.

Згідно п. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини

Судом встановлено, що 3.11.2021 року ДОП ОП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області - капітаном поліції Круліковською О.М. було винесено постанову ГАБІ №385967 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП позивача ОСОБА_1 у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 170 грн. За змістом оскаржуваної постанови , 3 листопада 2021 року об 13-40 год. ОСОБА_2 за адресою: м. Запоріжжя пр. Соборний, 164 знаходився у натовпі людей, не дотримуючись дистанції 1 метру, без засобів індивідуального захисту, а саме без маски, яка повністю закриває рот та ніс, чим порушив п.п.15 п.3-5 Постанови КМУ № 1236 від 9 грудня 2020 року.

Позивач не погодився із зазначеним рішенням та звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

З 12 березня 2020 року по 31 грудня 2021 року на усій території України встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641 та від 9 грудня 2020 року № 1236.

Суд зауважує, що на розгляді КСУ перебувала справа за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України(конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України „Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів, положень частин першої, третьої статті 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік, абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II „Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік».

А саме предметом розгляду даної справи слугувала перевірка на відповідність Конституції України(конституційність) положень підпунктів 5, 6, 7, 14 пункту 3, абзацу шостого пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України „Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів від 20 травня 2020 року № 392, пунктів 10, 17 Порядку здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого цією постановою.

При розгляді вказаної справи КСУ встановлено, що конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1,3,6,8,19,64 Конституції України.

Однак, в ході розгляду справи встановлено, що Кабінетом Міністрів України постановою „Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500 внесено зміни до назви Постанови № 392, пункту 3 Постанови № 392, виклавши його в новій редакції, абзац шостий пункту 6 Постанови № 392 виключив.

Крім того, згідно з пунктом 2 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України „Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 22 липня 2020 року № 641, пункти 2-8, 11, 12, 12-1-12-3, 13-16 Постанови № 392 визнано такими, що втратили чинність. Оскільки пункт 6 Постанови № 392, яким було затверджено Порядок, втратив чинність, то Порядок також втратив чинність.

А тому, рішенням КСУ від 28.08.2020 року було закрито конституційне провадження у справі щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) положень підпунктів 5, 6, 7, 14 пункту 3, абзацу шостого пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України „Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів від 20 травня 2020 року № 392, пунктів 10, 17 Порядку здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого цією постановою, на підставі пункту 5 статті 62 Закону України „Про Конституційний Суд України - втрата чинності актом (його окремими положеннями), щодо якого порушено питання відповідності Конституції України.

Таким чином, суд констатує, що положення Постанови КМ України № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року не конституційними не визнавались, тобто відповідають Конституції України та іншим Законам України.

Згідно п.п.15 п.3-5 Постанови КМУ № 1236 від 9 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території регіонів, на яких установлений "червоний" рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється: перебування без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно: на територіях закладів охорони здоров`я та освіти; в підземних переходах; на зупинках громадського транспорту; на інших територіях загального користування у разі неможливості дотримання фізичної дистанції не менше 1 метра.

У Запоріжжі з 18 жовтня 2021 року у зв`язку з ускладненням епідемічної ситуації, встановлено «червоний» рівень епідемічної небезпеки та впроваджені додаткові обмежувальні карантинні заходи, зокрема серед інших, і перебування без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно: на територіях закладів охорони здоров`я та освіти; в підземних переходах; на зупинках громадського транспорту; на інших територіях загального користування у разі неможливості дотримання фізичної дистанції не менше 1 метра.

Ч.2 ст.44-3 КупАП передбачена відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Диспозиція частини другої статті 44-3 КУпАП чітко визначає варіант поведінки суб`єкта цих правовідносин, відповідальність за порушення якого встановлена санкцією цієї статті.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 КУпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно із статтею 9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.

За змістом пунктом 1 статі 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/855/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що постанова у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтями 72-79 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачами не надано.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 №1026 (далі - Інструкція) застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється, зокрема, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

На виконання п. 2 розділу ІІ Інструкції портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Натомість, в оскаржуваній постанові відсутні відомості про здійснення відеозапису та особу, яка його здійснила.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, і однією із таких презумпцій є закріплена в статті 62 Конституції України презумпція невинуватості, відповідно до якої особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Як зазначено у пункті 30 постанови Верховного Суду від 8 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Як вбачається з матеріалів провадження, 3.11.2021 року відбувався мітинг біля обласної державної адміністрації Запорізької області, адреса: м. Запоріжжя, проспект Соборний, 164, під час якого ОСОБА_1 заподіяні тілесні ушкодження, в результаті чого останній 13 год 25 хв. викликав бригаду швидкої допомоги; об 13-28 год відповідне повідомлення надійшло на службу «102», а тому цілком сумнівним є його перебування об 13-40 год. ОСОБА_2 за адресою : м. Запоріжжя пр. Соборний, 164 знаходився у натовпі людей, не дотримуючись дистанції 1 метру, оскільки саме у цей час останньому надавалася медична допомога.

За таких обставин суд вважає, що у порушення принципу всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, відповідачами не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною другою статті 44-3 КУпАП

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на відсутність належних і допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною другою статті 43-3 КУпАП, суд дійшов висновку, що постанова серії ГАБІ № 385967 року по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Враховуючи не доведення відповідачами у встановленому порядку факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд не вдається до детального юридичного аналізу інших доводів позивача, викладених у його позовній заяві.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи той факт, що судове рішення ухвалене на користь позивача та дотримуючись вимог ст. 139 КАС України, суд вирішив стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України.

У відповідності до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн., на підтвердження яких наданих договір про надання консультативних послуг, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Корбон колор» в особі Яхнюк С.М., інших доказів, у тому числі підтвердження того, Яхнюк С.М. має право займатися адвокатською діяльністю у відповідності до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» позивач не надав, у Єдиному Реєстрі Адвокатів України остання не зареєстрована, а тому вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до України в особі Національної поліції, в особі ДОП ОП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області - капітана поліції Круліковської Олени Миколаївни, Відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності -задовольнити.

Постанову ДОП ОП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області - капітана поліції Круліковської Олени Миколаївни ГАБІ № 385967 від 03.11.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП України та накладення штрафу у розмірі 170 грн- скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 2 ст.44-3 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, службова особа якого виступала відповідачем у справі -Національної поліції України на користьОСОБА_1 (що мешкає: АДРЕСА_2 ), судовий збір у розмірі 454 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з його постановлення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений 1 грудня 2021 року

Суддя: