Справа № 620/2956/21
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
30 листопада 2021 року Чернігів Справа № 620/2956/21
Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Соломко І.І., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю щодо виконанням рішення суду у справі № 620/2956/21,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник) звернулась до суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 у справі № 620/2956/21.
Вказану заяву мотивує тим, що рішення суду у даній справі Дмитрівською селищною радою не виконано.
Відповідачем пояснення по суті заяви не подано.
Відповідно до частини п`ятої статті 372 КАС України встановлено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
З огляду на те, що статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не встановлено порядку розгляду заяви про встановлення судового контролю та подачі звіту про виконання судового рішення, суд вважає за можливе розглянути вказану заяву одноособово в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи та клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви і вирішення її по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Приписами статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу викладених норм слідує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
При цьому суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Водночас суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").
При цьому у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Отже, позивач не позбавлений можливості примусового виконання судового рішення у даній справі, що здійснюється органами державної виконавчої служби.
Відповідно до частини восьмої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу видано виконавчі листи.
14.09.2021 на підставі виконавчого листа № 620/2956/21 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження № 66812317 про зобов`язання Дмитрівську селищну раду Ніжинського району Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, та прийняти вмотивоване рішення за результатами її розгляду, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні. Виконавче провадження не завершено.
Враховуючи те, що виконання рішення суду у справі № 620/2956/21 перебуває на стадії примусового виконання у порядку Закону України Про виконавче провадження, то встановлення судового контролю має здійснюватися в порядку, встановленому статтею 287 КАС України.
Отже, під час розгляду даної заяви суд не встановив, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України Про виконавче провадження, та такий не дав очікуваного результату.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання має бути відмовлено.
Керуючись ст. 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст.ст. 294-297 КАС України.

Суддя І.І. Соломко