Справа № 280/3878/21
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
01 грудня 2021 року Справа № 280/3878/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, м. Запоріжжя, пров. Тихий, 7)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до (з урахуванням уточнень від 16.06.2021) Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови ОСОБА_1 в підготуванні висновку про одноразову грошову допомогу внаслідок встановлення військовослужбовцю ОСОБА_1 інвалідності, що настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби та поверненні ОСОБА_1 документів;

зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки підготувати висновок про одноразову грошову допомогу внаслідок встановлення військовослужбовцю ОСОБА_1 інвалідності III групи, що настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з причин отримання поранення, отриманого в результаті нещасного випадку, пов`язаного з проходженням військової служби. Позивач зазначає, що у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Вважає, що та обставина, що під час отримання поранення він перебував у стані алкогольного сп`яніння не впливає на його право на отримання такої допомоги, оскільки жодним документом не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між поранням та перебуванням у стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням викладеного просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 19.05.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.06.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №280/3878/21; ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач позов не визнав, у поданому до матеріалів справи відзиві (вх. від 19.07.2021 №40358) зазначає, що ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки військової служби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок виникнення суперечки з іншим військовослужбовцем, що ймовірно і стало причиною поранення, отримав вогнепальне поранення в області грудної клітини. Відтак вважає, що у своїх діях щодо відмови позивачу у підготуванні висновку про одноразову грошову допомогу відповідач керувався вимогами чинного законодавства. У задоволенні позову просить відмовити.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи з причин отримання поранення, отриманого в результаті нещасного випадку, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК від 01.07.2019 серії АВ №1024465.

Позивач звернувся до Центрального об`єднаного районного військового комісаріату м. Запоріжжя із заявою про підготування висновку про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності III групи.

Як вбачається з листа ІНФОРМАЦІЯ_1 (який є правонаступником відповідача) від 18.09.2019 №1184/с, документи позивача повернуто без реалізації, оскільки ОСОБА_1 отримав поранення у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується довідкою про обставини травми від 24.04.2019 №394.

На звернення позивача, листом від 17.02.2021 №461/с відповідач повідомив, що підстави для направлення документів позивача на комісію Департаменту Міністерства оборони України відсутні.

Вважаючи, що відповідачем вчинено протиправні дії щодо відмови в підготуванні висновку про одноразову грошову допомогу та поверненні документів, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи. (пп. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ).

Підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, визначені статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ.

Так, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Тобто, допомога не призначається і не виплачується, зокрема, у випадку, якщо інвалідність військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час отримання інвалідності не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї.

Аналогічно норми права застосовано Верховним Судом у постанові від 04.03.2020 №813/2071/17.

З довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2019 №394 вбачається, що: «06.10.2018 року о 17:44, на вогневій позиції від нп. Чермалик Донецької області перебуваючи в нетверезому стані (що підтверджується результатом №2549 від 10.10.18р. хіміко-токсилогічного дослідження біологічних середовищ людини на кількісну наявність спирту етилового кількості 2,84% г/дм) на службі під час виконання бойового завдання військовослужбовець ОСОБА_1 внаслідок виникнення суперечки з військовослужбовцем солдатом ОСОБА_2 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 отримав вогнепальне поранення область грудної клітини…».

Тобто, поранення, яке отримав позивач, сталося в результаті суперечки з іншим військовослужбовцем, що передбачає вчинення ОСОБА_1 активних дій (вступ у суперечку) у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, у даному випадку наявні обґрунтовані підстави для не здійснення позивачу нарахування та виплати одноразової грошової допомоги на підставі пп. «б» ч. 1 ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, що, в свою чергу, свідчить про відсутність протиправних дій відповідача у спірних правовідносинах і про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 5 статті 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем не заявлено судових витрат, що підлягають відшкодуванню, відтак розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, м. Запоріжжя, пров. Тихий, 7; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 01.12.2021.

Суддя Ю.П. Бойченко