Справа № 160/17013/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року Справа № 160/17013/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії зі стандартів державної мови про визнання протиправним рішення №108 від 20.08.2021р. в частині та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2021р. ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Національної комісії зі стандартів державної мови та просить:

- визнати протиправним рішення відповідача №108 від 20.08.2021р. в частині визначення позивача такою, що володіє державною мовою на рівні вільного володіння державною мовою першого ступеня;

- зобов`язати відповідача змінити рішення в цій частині, визначивши володіння позивачем державною мовою на рівні вільного володіння державною мовою другого ступені з внесенням відповідних змін до Списку осіб, які володіють державною мовою на рівні вільного володіння державною мовою першого ступеня (Додаток 6 до рішення відповідача №108 від 20.08.2021р.), виключенням з нього пункту №1761 та включення позивача відповідно до Списку осіб, які володіють державною мовою на рівні вільного володіння другого ступеня;

- зобов`язати відповідача видати позивачеві державний сертифікат про володіння державною мовою на рівні вільного володіння другого ступеня, про що внести відповідні зміни до Реєстру державних сертифікатів про рівень володіння державною мовою.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.08.2021р. позивач на підставі поданої нею заявки, складала іспит для визначення рівня володіння державною мовою із результатом 88%, що у відповідності до п.10 розділу ІУ «Встановлення результатів» Порядку перевірки рівня володіння державною мовою, єдині вимоги до процедури проведення іспитів та критерії оцінювання, затвердженого Рішенням Національної комісії зі стандартів державної мови від 13.05.2021р. № 20 (далі-Порядок №20), у редакції, чинній станом на 19.08.2021р. (дата іспиту), є підставою для видачі їй державного сертифікату рівня вільного володіння другого ступеня (80%-1 бал від загальної кількості балів). Проте, відповідачем 20.08.2021р. було прийнято вищенаведене рішення в оспорюваній частині про визначення позивача такою, що володіє державною мовою на рівні вільного володіння державною мовою першого ступеня, що не відповідає вказаному вище критерію оцінювання за п.10 Порядку №20 у редакції від 13.05.2021р., яка діяла на 19.08.2021р. (дата складання позивачем іспиту), а застосування при прийнятті вказаного рішень приписів Рішення Національної комісії зі стандартів державної мови №86 від 13.08.2021р., яким були внесені зміни до вказаного Порядку №20, суперечать вимогам ст.ст.57-58 Конституції України, оскільки згідно п.3 вказаного Рішення №86 від 13.08.2021р. набирає чинності з дня його офіційного опублікування, таке офіційне його опублікування відбулося 20.08.2021р. та станом на 19.08.2021р. ці зміни не набрали чинності, тому вважає, що до даних правовідносин застосовані бути не можуть виходячи з приписів Указу Президента України від 03.10.1992р. №493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. №731, а також і з урахуванням судових рішень Європейського суду з прав людини в частині доступності та передбачуваності нормативно-правових актів, що є складовими принципу верховенства права, які наведені у позові. Також у відповіді на відзив від 10.11.2021р. позивач вказує і на те, що відповідач не міг застосовувати нормативно-правовий акт (рішення №86 від 13.08.2021р.) до даних правовідносин, який не був чинний на момент їх виникнення, що також і підтверджується змістом ст. 58 Конституції України та позицією щодо застосування вказаної норми, яка неодноразово висловлювалася Конституційним Судом України у його рішеннях від 13.05.1997р. №1-зп, від 09.02.1999р. №1-рп/99, від 05.04.2001р. №3-рп/2001, від 13.03.2012р. №6-рп/2012 (а.с.1-8,60-63).

Ухвалою суду від 27.09.2021р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 26.10.2021р., а також зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.50).

На виконання вимог вищенаведеної ухвали суду 08.11.2021р. від відповідача засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у даній справі посилаючись на те, що відповідно до ч.10 ст.48 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» результати іспиту встановлюються не пізніше 15 календарних днів. Порядок проведення іспитів на рівень володіння державною мовою затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2021р. №409 до якого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2021р. №815 були внесені зміни згідно з якими час проведення іспиту для осіб, які зобов`язані володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків, зменшено до 30 хвилин, вказана постанова набула чинності 10.08.2021р. та, з метою приведення власних нормативно-правових актів у відповідність до актів Кабінету Міністрів України, Комісія внесла відповідні зміни до Порядку №20 рішенням Комісії від 13.08.2021р. №86 «Про внесення змін до рішення Національної комісії зі стандартів державної мови від 13.05.2021р. №20», яке було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.08.2021р. та набрало чинності 20.08.2021р. Формат іспиту безпосередньо впливає на нарахування балів та унеможливлює застосування критеріїв оцінювання тих завдань, яких немає в іспиті за оновленим форматом. За таких умов неможливо застосувати критерії оцінювання до тих частин іспиту, завдання з яких у новому форматі іспиту відсутні. У період з 10 серпня по 19 серпня 2021р. іспити проводилися за часом, встановленим постановою (30 хвилин), проте, оцінювання іспитів, проведених у зазначений період, здійснювалося після набуття чинності рішенням Комісії №86, тобто, з 20.08.2021р. (з дотриманням передбаченого Законом 15-денного терміну для встановлення результатів іспиту), оскільки формат і час проведення іспитів змінений, а саме: приведено у відповідність до постанови (а.с.54-57).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 26.11.2021р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Позивач - ОСОБА_1 10.08.2021р. на підставі поданої нею заяви №5585 зареєструвалась для складання іспиту для визначення рівня володіння державною мовою на офіційному порталі https://exam.mova.gov.ua/ для складання іспиту 19.08.2021р. в період часу 10:00 - 10:30 Центр іспитування: Дніпропетровська обласна універсальна наукова бібліотека (м.Дніпро, вул.Юрія Савченка, 10), що підтверджується змістом копії наведеної заяви (а.с.13-19).

19.08.2021р. відповідно до вищеподаної заяви, позивачем у вищенаведений час було складено іспит на визначення рівня володіння державною мовою 2.0 (для виконання службових обов`язків), що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється учасниками справи.

За результатами проведеного вище іспиту, відповідачем 20.08.2021р. було прийнято рішення за №108 «Про встановлення результатів іспиту на рівень володіння державною мовою, визначення рівня володіння державною мовою та видачу державних сертифікатів про рівень володіння державною мовою» за яким у Додатку 1 до цього рішення встановлено результати складання іспиту, де під номером 2789 вказано, що ОСОБА_1 склала іспит на рівень володіння державною мовою - 88%, а згідно Додатку 6 до цього ж рішення визначено список осіб, які володіють державною мовою на рівні вільного володіння першого ступеня, де під номером 1761 зазначено позивача - ОСОБА_1 , що підтверджується змістом наведеного спірного рішення та додатків до нього (а.с.20-27).

Підставою для прийняття вищенаведеного рішення, був, зокрема, і Порядок перевірки рівня володіння державною мовою, єдині вимоги до процедури проведення іспитів та критерії оцінювання, затвердженого Рішенням Національної комісії зі стандартів державної мови від 13.05.2021р. № 20 (а.с.20).

У подальшому, на підставі вказаного вище рішення, 20.08.2021р. позивачеві було видано державний сертифікат про рівень володіння державною мовою НОМЕР_2 у якому зазначено, що позивач - ОСОБА_1 володіє державною мовою на рівні вільного володіння першого ступеня, що підтверджується копією наведеного державного сертифікату, наявного у справі (а.с.29).

Позивач не погоджується із вищенаведеним рішенням в частині встановлення результатів іспиту щодо володіння нею державною мовою на рівні вільного володіння першого ступеня, просить визнати вказане вище рішення у оспорюваній частині протиправним, зобов`язавши відповідача змінити рішення у наведеній частині, визначивши володіння позивачкою державною мовою на рівні вільного володіння державною мовою другого ступеня з внесенням відповідних змін до наведеного рішення та зобов`язавши відповідача видати позивачці державний сертифікат про володіння нею державною мовою на рівні вільного володіння другого ступеня про що внести відповідні зміни до Реєстру державних сертифікатів про рівень володіння державною мовою посилаючись на незаконність застосування під час визначення результатів іспиту Порядку перевірки рівня володіння державною мовою, єдині вимоги до процедури проведення іспитів та критерії оцінювання затвердженого рішенням відповідача від 13.05.2021р. №20 зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням відповідача від 13.08.2021р. №86, який на час виникнення правовідносин -19.08.2021р. (дата складання позивачем іспиту), не набув чинності, а відповідно, відповідач безпідставно допустив застосування зворотньої дії вказаного нормативно-правового акту в часі щодо позивача в порушення ст.ст.57-58 Конституції України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення даного позову в частині позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення в оспорюваній частині та зобов`язання вчинити певні дії з виходом за межі позовних вимог з метою ефективного та повного захисту порушеного права позивача з урахуванням вимог ст.ст.9,245 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

16.07.2019р. набрав чинності Закон України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019р. №2704-УШ (далі - Закон №2704).

Частиною 2 ст.9 Закону №2704 встановлено, що володіти державною мовою зобов`язані особи, які претендують на обрання чи призначення на посади, визначені частиною першою цієї статті.

Вимоги щодо відповідного рівня володіння державною мовою особами, визначеними статтею 9 цього Закону, встановлює Національна комісія зі стандартів державної мови згідно до ч.1 ст.10 наведеного Закону №2704.

Рівні володіння державною мовою визначені у статті 11 Закону №2704.

Так, у відповідності до ч.2,3 ст.11 Закону №2704 передбачено, що за результатами проведеного іспиту на визначення рівня володіння державною мовою особа отримує державний сертифікат про рівень володіння державною мовою (далі - державний сертифікат), що засвідчує один з рівнів за шкалою, встановленою частиною третьою цієї статті.

Шкала рівнів володіння державною мовою визначає три загальні рівні навичок: початковий рівень А, середній рівень В та рівень вільного володіння мовою С.

Державний сертифікат початкового рівня першого ступеня (А1) засвідчує, що особа розуміє і може вживати загальні вирази та найпростіші фрази, необхідні для задоволення конкретних потреб, зокрема представити себе чи іншу особу, запитати і відповісти на запитання про себе (місце проживання, родину, особисті речі тощо); може взаємодіяти на простому рівні, якщо співрозмовник говорить повільно і чітко та готовий допомогти.

Державний сертифікат початкового рівня другого ступеня (А2) засвідчує, що особа розуміє та може вживати окремі фрази та широко вживані вирази, пов`язані з конкретними сферами повсякденного життя (елементарна інформація про себе та свою сім`ю, здійснення покупок, місцева географія, працевлаштування тощо); може спілкуватися у ситуації, коли необхідний простий і безпосередній обмін інформацією на звичні теми.

Державний сертифікат середнього рівня першого ступеня (В1) засвідчує, що особа розуміє основний зміст чіткої, стандартної інформації на теми, близькі і часто вживані на роботі, у навчанні, під час дозвілля тощо. Рівень знання української мови дає змогу впоратися в більшості ситуацій, що можуть виникнути під час подорожі Україною. Особа може просто і доладно висловлюватися, зокрема на теми, що належать до особистих зацікавлень; здатна описати особистий досвід, події, мрії, плани, надати стислі пояснення щодо точки зору на деякі події.

Державний сертифікат середнього рівня другого ступеня (В2) засвідчує, що особа може розуміти основні ідеї комплексного тексту як на конкретну, так і на абстрактну тему, включаючи спеціалізовані дискусії за своїм фахом; може спілкуватися з носіями мови з таким ступенем швидкості та спонтанності, який уможливлює регулярні відносини з ними, не викликаючи труднощів для жодної зі сторін; може чітко і докладно висловлюватися з багатьох тем, зокрема висловлювати свою думку з певного питання, наводячи переваги і недоліки різних позицій.

Державний сертифікат рівня вільного володіння першого ступеня (С1) засвідчує, що особа може розуміти широкий спектр складних і великих за обсягом текстів та розпізнавати в них прихований зміст; може висловлюватися швидко і спонтанно без помітних ускладнень, пов`язаних з пошуком засобів вираження, легко і точно використовувати українську мову у спілкуванні, навчанні та для досягнення професійних цілей; може чітко, структуровано і докладно висловлюватися зі складних тем, демонструючи володіння знаннями правил граматики.

Державний сертифікат рівня вільного володіння другого ступеня (С2) засвідчує, що особа легко розуміє практично все, що чує або читає, може узагальнити інформацію з різних усних чи письмових джерел, зробити аргументований виклад у логічній, послідовній формі, а також висловлюватися спонтанно, швидко і точно, передаючи найтонші відтінки смислу навіть у складних ситуаціях.

Статтею 43 згаданого Закону №2704 визначено правовий статус Національної комісії зі стандартів державної мови (далі - Комісія), завданням якої є, зокрема, збереження та розвиток державної мови через встановлення стандартів державної мови і методів перевіряння рівня володіння державною мовою, необхідного для набуття громадянства чи зайняття визначених законом посад.

У відповідності до вимог ст.44 Закону №2704 визначені повноваження Комісії, серед переліку яких, зокрема, затвердження вимог до рівнів володіння державної мовою особами, визначеними частинами першою і другою статті 9 цього Закону, затвердження порядку перевірки рівня володіння державною мовою, затвердження форми сертифіката, організація іспитів для визначення рівня володіння державною мовою та призначення спеціально уповноважених державою установ (організацій), які проводять іспити, видача державних сертифікатів, ведення Реєстру державних сертифікатів про рівень володіння державною мовою та є його адміністратором, розроблення та подання у встановленому законом порядку на розгляд Кабінету Міністрів України проект Порядку проведення іспитів з метою перевірки рівня володіння державною мовою.

Також і згідно до положень ч.2 та ч.3 ст.48 Закону №2704 передбачено, що іспит на рівень володіння державною мовою організовує та проводить Комісія. Перевірка та оцінювання результатів іспиту здійснюється апаратом Комісії.

Порядок проведення іспиту на рівень володіння державною мовою розробляється Комісією та затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, рішенням Комісії від 13.05.2021р. за №20 був затверджений Порядок перевірки рівня володіння державною мовою, єдині вимоги до процедури проведення іспитів та критерії оцінювання (надалі - Порядок №20), що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08 липня 2021р. за №897/36519, який набрав чинності з 23.07.2021р. та діяв по 19.08.2021р. включно.

За приписами п.п.5-10 розділу ІУ «Встановлення результатів» наведеного Порядку №20 визначено наступне, а саме:

- державний сертифікат початкового рівня першого ступеня отримує особа, яка набрала 30% + 1 бал від загальної кількості балів;

- державний сертифікат початкового рівня другого ступеня отримує особа, яка набрала 40%+1 бал від загальної кількості балів;

- державний сертифікат середнього рівня першого ступеня отримує особа, яка набрала 50%+1 бал від загальної кількості балів;

- державний сертифікат середнього рівня другого ступеня отримує особа, яка набрала 60%+1 бал від загальної кількості балів;

- державний сертифікат рівня вільного володіння першого ступеня отримує особа, яка набрала 70%+1 від загальної кількості балів;

- державний сертифікат рівня вільного володіння другого ступеня отримує особа, яка набрала 80%+1 від загальної кількості балів.

У подальшому, Комісією 13.08.2021р. було прийнято рішення за №86 за яким були внесені зміни та доповнення до вищенаведеного Порядку, затвердженого рішенням Комісії від 13.05.2021р. №20, за змістом якого пункти 5-10 розділу IV вважати відповідно пунктами 7-12 розділу IV Порядку №20.

Пункти 7-12 розділу IV викласти в такій редакції:

«7. Особа, яка зобов`язана володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків, отримує державний сертифікат початкового рівня першого ступеня, якщо за результатами складення відповідного іспиту вона набрала від 30 % до 39 % від загальної кількості балів.

8. Особа, яка зобов`язана володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків, отримує державний сертифікат початкового рівня другого ступеня, якщо за результатами складення відповідного іспиту вона набрала від 40 % до 49 % від загальної кількості балів.

9. Особа, яка зобов`язана володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків, отримує державний сертифікат середнього рівня першого ступеня, якщо за результатами складення відповідного іспиту вона набрала від 50 % до 59 % від загальної кількості балів.

10. Особа, яка зобов`язана володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків, отримує державний сертифікат середнього рівня другого ступеня, якщо за результатами складення відповідного іспиту вона набрала від 60 % до 69 % від загальної кількості балів.

11. Особа, яка зобов`язана володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків, отримує державний сертифікат рівня вільного володіння першого ступеня, якщо за результатами складення відповідного іспиту вона набрала від 70 % до 89 % від загальної кількості балів.

12. Особа, яка зобов`язана володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків, отримує державний сертифікат рівня вільного володіння другого ступеня, якщо за результатами складення відповідного іспиту вона набрала від 90 % до 100 % від загальної кількості балів.»

Вказані наведені зміни до Порядку №20 згідно п.3 рішення №86 набули чинності з дня його офіційного опублікування, тобто, з 20.08.2021р.

Аналізуючи вказані норми Порядку №20, які діяли до 19.08.2021р. включно та зміни, внесені до нього рішенням №86, які набрали чинності з 20.08.2021р., можна дійти висновку, що при оцінюванні іспиту після 19.08.2021р. відбулося підвищення кількості необхідних балів для отримання державного сертифікату на рівень вільного володіння державною мовою другого ступеня, а саме: до 19.08.2021р. включно така необхідна кількість балів становила - 80+1 від загальної кількості балів, а з 20.08.2021р. така необхідна кількість балів повинна становити уже від 90% до 100% від загальної кількості балів, що не відповідає вимогам ст.22 Конституції України, якою передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також і за приписами ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012 закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Також Конституційний Суд України висловлював і позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп).

Таким чином, із наведеного аналізу вищенаведених норм законодавства, можна дійти висновку про те, що Порядок перевірки рівня володіння державною мовою, єдині вимоги до процедури проведення іспитів та критерії оцінювання, затверджений рішенням Комісії від 13.05.2021р. №20 зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням Комісії від 13.08.2021р. №86 підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли після набуття ними чинності (з дня опублікування), тобто, до правовідносин, які виникли з 20.08.2021р.

Разом з тим, як встановлено судом, а також і підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем у його відзиві, до правовідносин у даній справі, які виникли між учасниками справи 19.08.2021р. під час складання позивачем іспиту на визначення рівня володіння державною мовою, відповідачем при проведенні оцінювання та прийнятті спірного рішення в частині стосовно позивача від 20.08.2021р. №108 був застосований нормативно-правовий акт - Порядок перевірки рівня володіння державною мовою, єдині вимоги до процедури проведення іспитів та критерії оцінювання, затверджений рішенням Комісії від 13.05.2021р. №20 зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням Комісії від 13.08.2021р. №86, який набув чинності тільки з 20.08.2021р.

Тобто, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, застосовано зворотну дії нормативно-правового акту, який станом на 19.08.2021р. не був чинним, що призвело до погіршення становища позивача та визначення рівня володіння державною мовою на рівні вільного володіння першого ступеня (замість другого ступеня), що є порушенням вищенаведених норм ст.58 Конституції України.

В той же час, з урахуванням вищенаведених висновків у їх сукупності із встановленими судом обставинами, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний був провести оцінювання результатів іспиту, проведеного 19.08.2021р. за нормами п.п.5-10 розділу ІУ Порядку перевірки рівня володіння державною мовою, єдині вимоги до процедури проведення іспитів та критерії оцінювання, затверджений рішенням Комісії від 13.05.2021р. №20, який набрав чинності з 23.07.2021р. та був чинний до 19.08.2021р. включно.

За таких обставин, рішення Комісії від 20.08.2021р. №108 в частині визначення позивача - ОСОБА_1 такою, що володіє державною мовою на рівні володіння державною мовою першого ступеня є таким, що прийняте з порушенням вимог п.п.5-10 розділу ІУ Порядку перевірки рівня володіння державною мовою, єдині вимоги до процедури проведення іспитів та критерії оцінювання, затверджений рішенням Комісії від 13.05.2021р. №20, який набрав чинності з 23.07.2021р. та був чинний до 19.08.2021р. включно та з порушенням норм ст.58 Конституції України, а тому спірне рішення у наведеній частині підлягає визнанню протиправним у судовому порядку.

За приписами ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи - ч.1 ст.75 наведеного Кодексу.

Згідно ч.1 ст.76 Кодексу, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем у відзиві не було наведено жодних обґрунтованих підстав та не надано доказів, які б свідчили про правомірність прийняття рішення в оспорюваній частині з урахуванням встановлених судом обставин, які не спростовані відповідачем жодними належними та достатніми доказами та аналізу норм вищенаведеного чинного законодавства.

Судом не можуть бути покладено в основу даного судового рішення та відхиляються судом аргументи відповідача стосовно того, що порядок проведення іспитів на рівень володіння державною мовою затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2021р.№409 до якого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2021р. №815 були внесені зміни згідно з якими час проведення іспиту для осіб, які зобов`язані володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків, зменшено до 30 хвилин, вказана постанова набула чинності 10.08.2021р. та, з метою приведення власних нормативно-правових актів у відповідність до актів Кабінету Міністрів України, Комісія внесла відповідні зміни до Порядку №20 рішенням Комісії від 13.08.2021р. №86 «Про внесення змін до рішення Національної комісії зі стандартів державної мови від 13.05.2021р. №20», яке було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.08.2021р. та набрало чинності 20.08.2021р. Формат іспиту безпосередньо впливає на нарахування балів та унеможливлює застосування критеріїв оцінювання тих завдань, яких немає в іспиті за оновленим форматом. За таких умов неможливо застосувати критерії оцінювання до тих частин іспиту, завдання з яких у новому форматі іспиту відсутні. У період з 10 серпня по 19 серпня 2021р. іспити проводилися за часом, встановленим постановою (30 хвилин), проте, оцінювання іспитів, проведених у зазначений період, здійснювалося після набуття чинності рішенням Комісії №86, тобто, з 20.08.2021р. (з дотриманням передбаченого Законом 15-денного терміну для встановлення результатів іспиту), оскільки формат і час проведення іспитів змінений, а саме: приведено у відповідність до постанови, з огляду на те, що вищенаведені відповідачем у відзиві обставини не спростовують вище встановлених судом обставин та не звільняють відповідача, як суб`єкта владних повноважень, застосування нормативно-правових актів, які впливають на права та обов`язки громадян, з дотриманням вимог ст.58 Конституції України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність дій відповідача при прийнятті вищенаведеного рішення від 20.08.2021р. №108 у оспорюваній частині стосовно позивача, за критеріями, встановленими у статті 2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач, під час його прийняття діяв не у спосіб та не у порядку, передбаченому Конституцією та законами України, необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи рішення від 20.08.2021р. №108 у оспорюваній частині стосовно визначення позивача такою, що володіє державною мовою на рівні вільного володіння першого ступеня, порушив права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту з виходом у цій частині за межі позовних вимог та не тільки шляхом визнання його протиправним, а ще й скасування спірного рішення у наведеній частині з метою ефективного та повного захисту прав та інтересів позивача з урахуванням приписів ст.ст.9,245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, судом враховуються норми ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, за якою передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Окрім того, слід зазначити, що обираючи наведені вище способи захисту порушеного права позивача, суд виходить із того, що Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективного засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає статті 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зобу, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04 пункт 64).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося і у рішеннях Верховного Суду України та Верховного Суду, де вказувалося на те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії), а здійснювалося примусове виконання рішення; «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції (постанова Верховного Суду України від 16.09.2015р. у справі №21-1465а15; постанова ВП Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі №826/14016/16, від 11.02.2019р. у справі №2а-204/12, постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021р. у справі №910/10011/19).

Також, з метою ефективного способу захисту порушеного права позивача та з виходом за межі позовних вимог, з урахуванням вищенаведеного, підлягають задоволенню, як похідні позовні вимоги, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, але, найбільш ефективним способом захисту такого права позивача суд вважає, що є саме зобов`язання відповідача прийняти рішення з урахуванням та у відповідності до вимог п.п.10 розділу ІУ Порядку перевірки рівня володіння державною мовою, єдині вимоги до процедури проведення іспитів та критерії оцінювання, затвердженого Рішенням Національної комісії зі стандартів державної мови від 13.05.2021р. № 20, у редакції чинній станом на 19.08.2021р. (день складання позивачем іспиту) та видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) державний сертифікат про володіння державною мовою на рівні вільного володіння другого ступеня, виходячи з вимог ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, з урахуванням результатів іспиту та набраних балів позивачкою, які становлять 88% від загальної кількості балів (що не оспорюється учасниками справи), відповідач мав би прийняти рішення про визначення позивача - ОСОБА_1 такою, що володіє державною мовою на рівні вільного володіння державною мовою другого ступеня та з видачею відповідного державного сертифікату виходячи з вимог п.10 розділу ІУ Порядку перевірки рівня володіння державною мовою, єдині вимоги до процедури проведення іспитів та критерії оцінювання, затверджений рішенням Комісії від 13.05.2021р. №20, у редакції, чинній на 19.08.2021р. (день виникнення спірних відносин щодо складання іспиту).

Зазначене свідчить про те, що, з метою повного захисту порушеного права позивача найбільш ефективним способом порушеного права позивача буде саме зобов`язання відповідача прийняти рішення про визначення позивача - ОСОБА_1 такою, що володіє державною мовою на рівні вільного володіння державною мовою другого ступеню та з видачею відповідного державного сертифікату на рівні вільного володіння другого ступеня, виходячи з повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України

При цьому, судом враховується і те, що, у даному випадку, у відповідача, як суб`єкта владних повноважень, відсутня свобода розсуду при прийнятті рішення з даного питання з урахуванням встановленим судом обставин про те, що результати іспиту позивачки встановлені на рівні 88% від загальної кількості балів (зазначене не оспорюється відповідачем) та підтверджено матеріалами справи, що є підставою для видачі відповідачем позивачеві державного сертифікат рівня вільного володіння другого ступеня отримує особа, який видається у разі, якщо особа набрала 80%+1 від загальної кількості балів у відповідності до вимог згідно до п.10 розділу ІУ Порядку №20 у редакції чинній на 19.08.2021р. (дату складання іспиту).

За таких обставин, адміністративний суд, за загальним правилом, не обмежений у виборі ефективного способу відновлення права особи, порушеного суб`єктом владних повноважень, і вправі обрати найоптимальніший або такий, що відповідає характеру такого порушення та враховує обставини конкретної справи.

Зазначений правовий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19.05.2021р. у справі №826/13229/16.

В той же час, з урахуванням наведеного та того, що судом обраний найоптимальніший спосіб захисту порушеного права позивача у вигляді визнання протиправним та скасування рішення відповідача в оспорюваній частині, зобов`язання відповідача прийняти рішення у вищенаведений судом спосіб, суд не вбачає жодних правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача внести зміни до спірного рішення в частині визнання позивача такою, що володіє державною мовою на рівні вільного володіння другого ступеня, оскільки такий спосіб захисту права не є ефективним і не узгоджується із способами захисту права, встановленими ст.ст.2,5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки адміністративний суд наділений повноваженнями лише визнати протиправним та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень у оспорювані частині, зобов`язати прийняти рішення, яке призведе до захисту порушеного права, тому у цій частині позову позивачеві слід відмовити.

Також не підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача внести зміни до Списку осіб, які володіють державною мовою на рівні вільного володіння першого ступеня (Додаток 6 до спірного рішення №108); виключити з нього пункт №1761 та включити позивача до Списку осіб, які володіють державною мовою на рівні вільного володіння другого ступеня; зобов`язати відповідача внести зміни до Реєстру державних сертифікатів про рівень володіння державного мовою, оскільки вказані позовні вимоги будуть наслідком виконання судового рішення у даній справі після набрання ним законної сили, тобто, вказані позовні вимоги направлені на захист прав та інтересів позивача, які ще відповідачем не порушені, що не відповідає вимогам ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України за якою не передбачено захист ще не порушеного права особи, тому у цій частині позову слід також відмовити.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з наведеного, слід стягнути з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 454,00 грн. понесені позивачем за квитанцією №МР АВ020383АІА_211884528 від 17.09.2021р. (а.с.9,49) виходячи із розрахунку часткового задоволення позову (908,00 грн./2) та вимог ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної комісії зі стандартів державної мови про визнання протиправним рішення №108 від 20.08.2021р. в частині та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Національної комісії зі стандартів державної мови №108 від 20.08.2021р. в частині визначення ОСОБА_1 такою, що володіє державною мовою на рівні вільного володіння державною мовою першого ступеня.

Зобов`язати Національну комісію зі стандартів державної мови (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 10 ) прийняти рішення про володіння ОСОБА_1 державною мовою на рівні вільного володіння другого ступеня з урахуванням та у відповідності до вимог п. 10 розділу ІУ Порядку перевірки рівня володіння державною мовою, єдині вимоги до процедури проведення іспитів та критерії оцінювання, затвердженого Рішенням Національної комісії зі стандартів державної мови від 13.05.2021р. № 20, у редакції чинній станом на 19.08.2021р. (день складання позивачем іспиту) та видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) державний сертифікат про володіння державною мовою на рівні вільного володіння другого ступеня.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії зі стандартів державної мови (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 10 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 грн. 00 коп. (чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва