Справа № 200/12313/21
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 р. Справа№200/12313/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув у письмовому провадженні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання незаконним та скасування розпорядження від 11.06.2021 № 15л в частині звільнення ОСОБА_1 з 14.06.2021 з посади спеціаліста 2 категорії із землеустрою та поновлення її на цій посаді з 14.06.2021; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.06.2021 по день ухвалення судом рішення про поновлення на посаді.

За змістом викладеного позові позивача звільнено на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, в той час як на позивача розповсюджується Закон України «Про державну службу», спірний наказ не містить посилань на п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», що регламентує процедуру припинення державної служби за ініціативи власника. Позивач зазначила, що відповідач не дотримався під час її звільнення гарантій прав працівника, наданих Кодексу законів про працю України, зокрема, на переважне право на залишення на роботі, а крім цього, позивачу не пропонувались будь-які посади під час повідомлення про можливе вивільнення. Частиною 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України визначено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Позивач має дитину до 3 років та перебувала у відпустці по догляду за дитиною під час звільнення, втім, відповідачем вказане проігноровав.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав, визначених у відзиві на позов. За змістом відзиву позивачу не пропонувалась інша робота, оскільки у штатному розписі відсутні посади, аналогічні посаді позивача - спеціаліста 2 категорії. Крім цього, щодо посилань позивача на ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України відповідач вказав, що закон не допускає обмеження підзаконними актами права власника на звільнення працівника з підстав, визначених ст. 40 Кодексу законів про працю України. Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то з 26.03.2021 позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, не працювала з цього часу до дня звільнення, не отримувала заробітну плату, а відтак ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки право на працю та її оплату в даному випадку не порушувалось.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 27.09.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін), поновлено позивачу строки звернення до суду із цим позовом.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням селищного голови Новгородської селищної ради від 03.12.2012 № 129 згідно з результатами проведеного конкурсу позивача прийнято на посаду спеціаліста 2-ї категорії з землеустрою з 03.12.2012, їй присвоєно 15 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування у межах 7 категорії, позивачем прийнято присягу посадової особи органів місцевого самоврядування.

Розпорядженням селищного голови Новгородської селищної ради від 24.03.2021 № 7л позивача з 25.03.2021 звільнено у зв`язку з переведенням до виконавчого органу Новгородської сільської ради.

Цього ж дня, 24.03.2021, розпорядженням селищного голови Новгородської селищної ради № 8л позивача прийнято на роботу у зв`язку з переведенням до виконавчого органу Новгородської селищної ради на посаду спеціаліста 2-ї категорії з землеустрою.

26.03.2021 позивач звернулась із заявою про надання їй відпустки по догляду за дитиною до 3 років з 27.03.2021.

Розпорядженням селищного голови Новгородської селищної ради від 26.03.2021 позивачу надана така відпустка по 30.09.2022, до досягнення дитиною 3 років.

Так, відповідно до свідоцтва про народження дитини від 10.10.2019 серії НОМЕР_2 , позивач 30.09.2019 народили сина - ОСОБА_2 (позивач також має на утриманні другу дитину, ОСОБА_3 , яку народила ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтва про народження від 04.08.2014 серії НОМЕР_3 ).

Розпорядженням керівника Торецької міської військово-цивільної адміністрації № 3р від 01.04.2021 визначено, що з 02.04.2021 керівництво виконавчим органом Новгородської селищної ради здійснює керівник Торецької міської військово-цивільної адміністрації.

Розпорядженням керівника Торецької міської військово-цивільної адміністрації «Про початок реорганізації міських, селищних рад, які увійшли до складу Торецької територіальної громади шляхом приєднання до Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області» № 4р від 01.04.2021 вказано розпочати процедуру реорганізації Новгородської селищної ради у зв`язку реорганізацією шляхом приєднання до Торецької міської військово-цивільної адміністрації

Розпорядженням керівника Торецької міської військово-цивільної адміністрації від 02.04.2021 № 5р «Про попередження щодо реорганізації військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, виконавчих органів Північної селищної ради, Новгородської селищної ради, Щербинівської селищної ради, Залізної міської ради, самостійних структурних підрозділів військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області та можливе вивільнення посадових осіб, службовців та інших працівників у зв`язку з реорганізацією» з метою забезпечення трудових прав посадових осіб, службовців та інших працівників військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, виконавчого органу, крім інших, Новгородської селищної ради, вказано, зокрема, відділу кадрової роботи військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області попередити посадових осіб, службовців та інших працівників військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, виконавчого органу Новгородської селищної ради про зміну істотних умов праці та про можливе вивільнення (не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня попередження).

13.04.2021 позивачем підписано попередження про реорганізацію, зміну істотних умов праці та можливе вивільнення.

Розпорядженням керівника Торецької міської військово-цивільної адміністрації від 01.06.2021 № 26р вказано: визнати з 14.06.2021 можливість здійснювати Торецькою міською військово-цивільною адміністрацією повноваження, віднесені законодавством до відання виконавчого органу Новгородської селищної ради; розпочати з 15.06.2021 процедуру реорганізації виконавчого органу Новгородської селищної ради шляхом приєднання до Торецької міської військово-цивільної адміністрації; встановити, що Торецька міська військово-цивільна адміністрація є правонаступником усього майна, прав та обов`язків юридичних осіб, які перелічені у п. 1 цього розпорядження (тобто, у тому числі виконавчого органу Новгородської селищної ради).

Розпорядженням керівника Торецької міської військово-цивільної адміністрації від 11.06.2021 № 15л звільнено позивача з 14.06.2021 у зв`язку з реорганізацією виконавчого органу Новгородської селищної ради на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадянам згідно зі статті 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцевого самоврядування» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Статтею 2 цього Закону визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадами в органах місцевого самоврядування є посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього Закону правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до ч. 4 цієї статті у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Суд зауважує, що в даному випадку не йде мова про ліквідацію, а має місце реорганізація виконавчого органу Новгородської селищної ради шляхом приєднання до Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області.

Згідно з ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому.

Таким чином, в даному випадку вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого. Функції держави, які реалізовувалися вибувшим із правовідносин органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.08.2021 у справі № 809/721/18, від 27.05.2021 року у справі № 2а/1215/98/2012, від 21.04.2021 у справі № 429/3281/13-а.

Тобто, відповідачем набуто всіх прав та обов`язків виконавчого органу Новгородської селищної ради.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч.ч 2-4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Посадові особи місцевого самоврядування, крім посадових осіб, зазначених у частині другій цієї статті, яких притягнуто до відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією або стосовно яких набрало законної сили рішення суду щодо визнання їх активів або активів, набутих за їх дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави, підлягають звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Рішення про припинення служби в органах місцевого самоврядування може бути оскаржено посадовою особою місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом.

Судом не встановлено обставин, передбачених ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а відтак припинення служби позивача в органах місцевого самоврядування має відбуватись з загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну службу» дія цього Закону не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування.

Відтак, посилання позивача на цей закон є безпідставними.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 49-1 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що позивачу не пропонувалась інша робота при звільненні, оскільки у його штаті немає посади, відповідної посаді позивача - спеціаліст 2 категорії.

При цьому, суд зазначає, що ст. 49-1 КЗпП України передбачає обов`язок пропозиції працівнику, який попереджається про звільнення, не ідентичної посади, а іншої роботи за відповідною професією та спеціальністю.

Відповідачем не доведено відсутності можливості при звільненні позивача запропонувати їй таку роботу.

Обов`язок при попередженні про звільнення запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади неодноразово підтверджувався у висновках Верховного Суду при розгляді подібних спорів, зокрема, в постанові від 11.02.2021 у справі № 420/7705/19.

Крім цього, відповідно до ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» у разі необхідності, за згодою сторін, посадова особа місцевого самоврядування може бути переведена на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта без конкурсного відбору.

Позивачу не пропонувалась ані рівнозначна, ані нижча посада.

Частиною 3 ст. 184 КЗпП України визначено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Позивача має сина ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ОСОБА_2 ), 26.03.2021 звернулась із заявою про надання їй відпустки по догляду за дитиною до 3 років з 27.03.2021. Розпорядженням селищного голови Новгородської селищної ради від 26.03.2021 позивачу надана така відпустка по 30.09.2022, до досягнення дитиною 3 років.

Таким чином, позивач всупереч ч. 3 ст. 40 КЗпП України звільнена в період перебування у відпустці та всупереч ч. 3 ст. 184 КЗпП України - як жінка, що має дитину віком до трьох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на допущені відповідачем порушення під час звільнення позивача, суд дійшов висновку про незаконність розпорядження від 11.06.2021 № 15л в частині звільнення ОСОБА_1 та наявність підстав для його скасування, а отже відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, вимоги позивача в частині поновлення на посаді спеціаліста 2 категорії із землеустрою також підлягають задоволенню.

Позивача звільнено 14.06.2021, отже вказаний день був останнім днем її роботи, відтак вона підлягає поновленню на посаді з 15.06.2021, а отже її позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Щодо присудження позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що розпорядженням селищного голови Новгородської селищної ради від 26.03.2021 позивачу надана така відпустка по 30.09.2022, до досягнення її дитиною 3 років.

Відпустка по догляду за дитиною до 3 років за змістом статті 179 КЗпП України і статей 18, 21 Закону України «Про відпустки» надається без збереження заробітної плати.

Із заявою про вихід із відпустки позивач після 26.03.2021 не зверталась.

Таким чином, станом на час звільнення та за два місяці до цього позивач фактично не працювала (що підтверджується також табелями обліку робочого часу) та не отримувала заробітну плату.

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ) від 01.06.2014 у справі «Федоренко проти України» (заява №25921/02), Суд констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

В межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «існуюче майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (параграф 74 рішення від 2 березня 2005 року ЄСПЛ у справі «MALTZAN and Others v. Germany»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом», вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Отже, в основі правомірних очікувань має бути безумовне право позивача на певне «майно», яке слід розуміти як автономне поняття ЄСПЛ.

Водночас, з урахуванням перебування позивача з 26.03.2021 у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до 3 років, надання їй такої відпустки по 30.09.2022, позовна вимога про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у спірних правовідносинах не має достатнього підґрунтя. Позивач не мала законних очікувань на отримання заробітної плати під час перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, оскільки така відпустка надається без збереження заробітної плати. Незважаючи на незаконність звільнення та позитивне вирішення судом вимоги про поновлення на посаді, вимога про оплату вимушеного прогулу є необґрунтованою.

Таким чином, немає правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати і виплати позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, зважаючи на те, що вимушеного прогулу у позивача не було, а був період перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, що надається без збереження заробітної плати.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постановах від 22.07.2020 у справі № 817/1311/16, від 21.04.2021 у справі № 520/2105/19.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Підстави для здійснення розподілу судових витрат відсутні.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області від 11.06.2021 № 15л в частині звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 з 15.06.2021 на посаді спеціаліста 2 категорії із землеустрою.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 (позивач) - ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .,

Торецька міська військово-цивільної адміністрація Бахмутського району Донецької області (відповідач) - , місцезнаходження: 85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Маяковського, 24а Героїв 51 ОМБР, 1.

Суддя А.С. Михайлик