Справа № 640/6472/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року м. Київ № 640/6472/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «КИШ МИШ ПЛЮС»

до Київської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «КИШ МИШ ПЛЮС» (надалі - позивач), адреса: 08133, м. Київ, вул. Молодіжна, 32-А, оф. 59 до Київської митниці Держмитслужби (надалі - відповідач), адреса: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 8-А, в якій позивач просить суд:

- визнати заявлену декларантом за МД від 21.08.2020 №UA 100120/2020/632111 митну вартість товару;

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби від про коригування митної вартості товару від 22.08.2020 №100120/2020/000031/2;

- скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарі, транспортних засобів комерційного призначення від 25.08.2002 №100120/2020/00153;

- зобов`язати Київської митниці Держмитслужби повернути різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом в сумі 116 879, 88 грн.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваних рішень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КИШ МИШ ПЛЮС» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що митна декларація складена декларантом у повній відповідності до інформації, зазначеної у товаросупровідних документах, наданих постачальником. Митна вартість товарів за ЕМД №UА 100120/2020/6321111 визначена декларантом на підставі документів, що передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які є необхідними для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, а на виконання вимог частини 3 вказаної статті - також було надано додаткові документи, які, містять необхідні відомості для визначення числового значення митної вартості товарів, ці відомості не містять суперечностей і узгоджуються між собою.

Разом з тим, позивач наголошує, що в порушення вимог Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, графа 33 Рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 22.08.2020 № ИА100120/2020/000031/2 не містить (1) вказівок щодо обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 МКУ; (2) посилання на причини, через які не можуть бути застосовані перший та другий методи визначення митної вартості товарів. Також в оскаржуваному рішенні відсутні пояснення щодо зроблених коригувань за кожним методом, також відсутня докладна інформація про джерела, які використовувались митницею при визначенні митної вартості, а зазначено лише те що коригування ґрунтується на раніше визначених митними органами митних вартостях за іншими МД.

Позивач також наголошує, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, проте, не наведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що декларантом не надано достовірної інформації щодо включення до ціни товарів складових митної вартості, необхідних при її обчисленні та передбачених частиною 10 статті 58 Митного кодексу України, зокрема таких, як пакування, маркування, транспортування у повному обсязі, страхування.

Також, відповідачем зазначено, що декларантом було надано банківські платіжні документи на суму 31 649, 75 дол. США, що не відповідає сумі наданого інвойсу від 21.06.2020 №21062020 - 31 387, 75 дол. США, тобто, ціна яка сплачена, більша за задекларовану вартість товару. Також, у наданих платіжних документах відсутнє посилання на рахунок (рахунок-проформу), як передбачено умовами Контракту, є розбіжності у банківських реквізитах, оскільки не відповідає найменування та код банківської установи продавця, відтак, відомості щодо ціни, яка сплачена, містять розбіжності та не ідентифікується з даною поставкою, сумою та номером інвойсу.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 20.06.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «КИШ МИЛІ ПЛЮС» (Покупець) та компанією «OLMISH ASIA FOOD CO., LTD» (Постачальник) укладено контракт № 20-09/20 UA (далі - Контракт) щодо поставки в Україну товару «продукти харчування» в асортименті.

Відповідно до розділу 2 Контракту, Сторони домовились, що ціна за одиницю товару вказана в інвойсах в доларах США, вартість товару, названого в інвойсах також зазначається в доларах США.

Згідно з розділом 3 Контракту, покупець перераховує кошти згідно з виставленим інвойсом чи проформою інвойсу у формі банківського переказу в доларах США.

Оплата товару здійснюється на умовах 100% передплати на розрахунковий рахунок Продавця.

Відповідно до розділу 4 Контракту постачання товару буде здійснюватись на умовах постачання згідно з Інкотермс-2010, CIF, CFR Одеса Україна. Умови постачання по Контракту можуть змінюватись, що буде прописано в Інвойсах до Контракту.

21.08.2020 декларантом ОСОБА_1 , яка діяла на підставі Договору про надання послуг з декларування від 11.06.2020 №12/2, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «КИШ МИШ ПЛЮС» та TOB «МБ-Сервіс-2» для випуску товару у вільний обіг складено та подано до митного органу митну декларацію типу IM 40 ДЕ №UA 100120/2020/6321111.

Разом з митною декларацією було надано наступні документи:

- пакувальний лист (Packing list) № 20162020 від 21.06.2020;

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № 21062020 від 21.06.2020;

- коносамент (Bill of lading) № KLS-2007531 від І 6.07.2020;

- автотранспортна накладна (Road consignment note) № 200189 від 18.08.2020;

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № від 17.07.2020;

- фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary Certificate) № 072210/20/020 від 14.07.2020;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №20-09/20 UA від 20.06.2020;

- договір про надання послуг з декларування № 12/2 від 11.06.2020;

- платіжні документи, що підтверджують вартість товару (свіфт) від 10.07.2020;

- прайс-лист виробника від 19.08.2020.

Під час митного оформлення декларантом заявлено митну вартість товару згідно з пунктом 1 частини 1 статті 57 Митного Кодексу України за основним методом та визначено таку на рівні - 31 387, 75 дол. США.

22.08.2020 декларанту надійшло електронне повідомленням від митниці, яким митний орган на підставі частини 3 статті 53 Митного кодексу України витребував від декларанта додаткові документи, а саме: транспортні (перевізні) документи, а також документи про вартість перевезення оцінюваних товарів; каталоги, прейскуранти (прайс-лист) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; виписку з бухгалтерської документації; переклад митної декларації країни відправлення; страхові документи.

На зазначену вимогу митного органу декларантом було надано наступні документи:

- банківські платіжні документи, на підтвердження 100% передоплати вартості товару (SWIFT) 1JBKLK7 від 10.07.2020.;

- копію експортної митної декларації (Goods declaration for exportation) №20 від 14.07.2020;

- прайс-лист виробника б/н;

- експертний висновок фахівця «Одеського аукціонного центру» від 19.08 2020 №20-47/08-2020 щодо вартості аналогічної продукції за критерієм країни походження виробника на дату звернення.

На підставі наведеного 22.08.2020 Київською митницею Держмитслужби було прийнято рішення №100120/2020/000031/2 про коригування митної вартості товарів, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів, скоригуав заявлену позивачем у митній декларації від 21.08.2020 №UA 100120/2020/632111 митну вартість товару.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару відповідач видав позивачу Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 1000120/2020/001537.

Не погоджуючись з вказаними вище діями та прийнятими рішеннями позивач звернувся до суду з даними адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Так, статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини 3 статті 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Статтею 50 Митного кодексу України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Під час митного оформлення декларантом заявлено митну вартість товару згідно з пунктом 1 частини 1 статті 57 Митного Кодексу України, а саме за основним методом - за ціною договору.

Згідно з частиною 1 статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Разом з тим, як зазначено судом вище, відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Тобто, відповідно до норм Митного кодексу України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також, згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається з матеріалів справи позивач надав відповідачу для підтвердження заявленої митної вартості товару при здійсненні його митного оформлення:

- пакувальний лист (Packing list) № 20162020 від 21.06.2020;

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № 21062020 від 21.06.2020;

- коносамент (Bill of lading) № KLS-2007531 від І 6.07.2020;

- автотранспортна накладна (Road consignment note) № 200189 від 18.08.2020;

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № від 17.07.2020;

- фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary Certificate) № 072210/20/020 від 14.07.2020;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №20-09/20 UA від 20.06.2020;

- договір про надання послуг з декларування № 12/2 від 11.06.2020;

- платіжні документи, що підтверджують вартість товару (свіфт) від 10.07.2020;

- прайс-лист виробника від 19.08.2020.

Додатково, на вимогу митного органу позивачем також було надано:

- банківські платіжні документи, на підтвердження 100% передоплати вартості товару (SWIFT) 1JBKLK7 від 10.07.2020;

- копію експортної митної декларації (Goods declaration for exportation) №20 від 14.07.2020;

- прайс-лист виробника б/н;

- експертний висновок фахівця «Одеського аукціонного центру» від 19.08 2020 №20-47/08-2020 щодо вартості аналогічної продукції за критерієм країни походження виробника на дату звернення.

На переконання суду, подані позивачем до митного оформлення товару вищевказані документи, а саме зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №20-09/20 UA від 20.06.2020, рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № 21062020 від 21.06.2020; банківські платіжні документи, на підтвердження 100% передоплати вартості товару (SWIFT) 1JBKLK7 від 10.07.2020 за назвою і змістом відповідали вимогам частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

При цьому, щодо підстав для коригування митної вартості, наведених відповідачем в спірному рішенні, суд зазначає наступне.

Згідно спірного рішення про коригування митної вартості, останнє вмотивоване тим, що декларантом не надано достовірної інформації щодо включення до ціни товарів складових митної вартості, необхідних при її обчисленні та передбачених частиною 10 статті 58 Митного кодексу України, зокрема таких, як пакування, маркування, транспортування у повному обсязі, страхування.

Суд зауважує, що перевезення товару позивача здійснювалося умовах поставки CFR.

Відповідно до Інкотермс-2010 CFR (Cost and Freight (...named port of destination)) (...назва порту призначення). Термін "вартість і фрахт" означає, що продавець здійснив поставку, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в названий порт призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь які додаткові витрати, які виникають після відвантаження товару, переходять з продавця на покупця. За умовами CFR відсутня обов`язкова умова щодо страхування товару.

Зважаючи на те, що перевезення товару здійснювалося умовах поставки CFR, суд вважає, що в даному випадку товариство не мало обов`язку додатково страхувати товар, а доказів того, що страхування товару було здійснено позивачем або продавцем товару за власної ініціативи додатково до умов поставки та договору - відповідачем не надано.

Отже, суд вважає помилковим твердження відповідача про неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару за відсутності документів, що містять відомості про вартість страхування та транспортування вантажу, оскільки такі документи у даному випадку не вимагаються, так як страхування товару не здійснювалось, а доказів протилежного - не надано.

Враховуючи викладене, з огляду на визначені зовнішньоекономічним контрактом умови поставки, суд зазначає, що всі витрати із завантаження, пакування, маркування та транспортування товару вже є включеними продавцем у фактурну вартість товару, оскільки перевезення товару позивача здійснювалося умовах поставки CFR, а тому додаткові витрати на страхування та транспортування товару до порту, згідно з вимогами частини десятої статті 58 Митного кодексу України, товариство не понесло.

За таких обставин, вимоги відповідача про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є неправомірними.

Таким чином, суд вважає помилковим твердження відповідача про неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару за відсутності документів, що містять відомості про вартість страхування та перевезення, оскільки такі документи у даному випадку не вимагаються в силу приписів пункту 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок з цього питання викладено у постановах Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 821/829/18, від 14.08.2018 по справі № 821/1617/17, від 08.02.2019 по справі №825/648/17 та від 25.02.2020 по справі № 260/718/19.

Що стосується доводів відповідача відносно розбіжностей в показниках ціни, яка була задекларована та фактично сплачена, суд зазначає наступне.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем зазначено, що декларантом надано банківські платіжні документи на суму 31 649,75 дол. США, що не відповідає сумі наданого інвойсу від 21.06.2020 №21062020 - 31 387,75 дол. США, тобто ціна, яка сплачена, більша за задекларовану вартість товару.

Водночас позивач наголошує на тому, що платіж на суму 31 649,75 дол. США був проведений помилково.

На підтвердження вказаних доводів позивачем надано суду копію банківського платіжного документу від 18.08.2020 № FS, що підтверджує повернення на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «КИШ МИШ ПЛЮС» різниці оплати вартості товару (SWIFT) в сумі 231,6 дол. США та усуває розбіжності в наданих документах.

Також, суд погоджується з твердженнями позивача, що ані Контрактом, ані іншими нормами, не передбачено посилання в банківських платіжних документах на номер рахунку (рахунку-проформи), а тому суд вважає такі вимоги відповідача безпідставними.

Стосовно висновків відповідача про наявність розбіжностей у банківських реквізитах продавця (найменування та код банківської установи) суд зазначає, що в процесі розгляду справи досліджено та проаналізовано реквізити продавця, вказані в Контракті та вказані в платіжних документах та встановлено, що в обох документах зазначено однакові реквізити, а саме:

Account: НОМЕР_1 ,

Bank: «Bank for Investment and Development of Viet Nam JSC» (або «Joint Stock Commrecial Bank for Investment....»)

Swift Code: BIDWNVX

Отримувач: «OLMISH ASIA FOOD CO., LTD» (62 Yersin, Phuong Sai, Nha Trang City, Khanh Hoa province, Vietnam).

Таким чином, розбіжності, про які вказує відповідач - відсутні, а його доводи в цій частині є хибними.

При цьому, відносно зазначені у верхній частині платіжного документу від 10.07.2020 інформації, де вказано receiver: JPMORGAN CHASE BANK, N.A. NEW YORK, NY US, то такий банк є банком респондентом, а не кінцевим отримувачем коштів.

Отже, відповідач не довів, що позивач сплатив за товар іншу суму ніж та, яка заявлена у якості митної вартості товару.

Відтак, за висновком суду, сумніви відповідача щодо неможливості встановлення митної вартості товару, на підставі поданих позивачем документів, ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Поряд з цим, суд зауважує, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 809/1884/16.

Неможливість відповідача з поданих позивачем документів підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товару не є достатньою підставою для застосування ним іншого методу визначення митної вартості товару.

Окрім того, суд зауважує, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Митного кодексу України).

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень суд дійшов висновку, що, виходячи з принципу послідовності, передбаченого статтею 57 Митного кодексу України, відповідач при виборі методу визначення митної вартості повинен проводити консультації з декларантом, обмінюючись наявною у кожного з них інформацією, проте, матеріали справи не містять доказів того, що з позивачем проводилась консультація, передбачена частиною 4 статті 57 Митного кодексу України.

Доказів проведення такої консультації в усному порядку матеріали справи теж не містять.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення Київської митниці Держмитслужби від про коригування митної вартості товару від 22.08.2020 №100120/2020/000031/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарі, транспортних засобів комерційного призначення від 25.08.2002 №100120/2020/00153 є протиправними та підлягають скасуванню.

Що стосується вимог позивача про визнання заявленої декларантом за МД від 21.08.2020 №UA 100120/2020/632111 митної вартості товару, то такі вимоги не узгоджуються з приписами частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, де зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, заявлений позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання митної вартості не відповідає нормам адміністративного судочинства, а тому такі вимоги не можуть бути задоволені заявленим позивачем шляхом.

Стосовно вимоги про зобов`язання Київську митницю Держмитслужби повернути різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом в сумі 116 879, 88 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 301 Митного кодексу України помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року №643, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 року за №976/30844, передбачено, що повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня їх виникнення.

Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 301 Митного кодексу України, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Вимогами пунктів 4, 5 розділу ІІІ Порядку №643 визначено, що після надходження до митниці Держмитслужби заява, подана за допомогою засобів ІТС Держмитслужби в електронній формі, автоматично після перевірки засобами антивірусного захисту інформації вноситься до Реєстру опрацювання заяв на повернення (далі - Реєстр), який ведеться за допомогою засобів АСМО. Заяву платника, внесену до Реєстру, розглядають відповідні структурні підрозділи митниці Держмитслужби, за визначенням керівника митниці.

Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету та відсутність у нього податкового боргу за допомогою засобів АСМО.

Співробітник Підрозділу до Реєстру вносить дату сплати і реквізити, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код за ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок, та МФО Казначейства).

Матеріали справи свідчать, що 10.11.2020 позивач звертався до Київської митниці Державної митної служби із заявою, в якій просив, зокрема, забезпечити повернення різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю, визначеною митним органом в сумі 116 879, 88 грн.

Матеріали справи також свідчать, що вказаний лист було отримано відповідачем 10.11.2002 та зареєстровано за №41449/11/ЕЗ.

Факт сплати позивачем митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю, визначеною митним органом в сумі 116 879, 88 грн., останнім не заперечується.

За таких обставин, суд вважає, що позивач має право на повернення митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю, визначеною митним органом в сумі 116 879, 88 грн., а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи квитанції від 24.03.2021 №30819, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 2 270, 00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «КИШ МИШ ПЛЮС» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби від про коригування митної вартості товару від 22.08.2020 №100120/2020/000031/2.

3. Скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарі, транспортних засобів комерційного призначення від 25.08.2002 №100120/2020/00153.

4. Зобов`язати Київську митницю Держмитслужби повернути різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом в сумі 116 879, 88 грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КИШ МИШ ПЛЮС».

5. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КИШ МИШ ПЛЮС» (адреса: 08133, м. Київ, вул. Молодіжна, 32-А, оф. 59, ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 270, 00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (адреса: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 8-А, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова