Справа № 352/1672/21
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 352/1672/21 пров. № А/857/19383/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2021 року (головуючий суддя: Хоминець М.М., місце ухвалення м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 1 відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Нагорняка Віталія Васильовича про визнання протиправним дій щодо складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 , 17.08.2021 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправними дії щодо складення протоколу серії АПР18 № 377442 від 14.02.2021 про вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик спеціальних служб).

Обґрунтовує позов тим, що відповідач 14.02.2021 склав протокол серії АПР № 377442 про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик спеціальних служб). Вважає складання відповідачем вказаного протоколу протиправним та таким, що порушує його права. Поліцейський СРПП № 1 відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Нагорняк В.В., який прибув за його викликом щодо чинення перешкод у спілкуванні з дітьми, після отримання від нього заяви та пояснень замість збору матеріалів перевірки щодо вчинення перешкод повідомив, що складатиме протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ст.183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик спеціальних служб), зазначивши, що дід та баба дітей не виходили з будинку і не повідомили про те, що відмовляються виконувати рішення органу опіки та піклування, тому перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми вчинено не було. Разом з тим суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, характеризується наявністю прямого умислу, а правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, повинен усвідомлювати, що вона є неправдивою, і бажати даремного виїзду на місце працівників служби. У випадку його заяви мало місце правдиве повідомлення про вчинення йому перешкод у спілкуванні з дітьми, а метою виклику поліції було поновлення особистих немайнових прав. Оскільки у його діях була відсутня протиправна поведінка, відповідач безпідставно склав щодо нього протокол за ст. 183 КУпАП.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2021 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 1 відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Нагорняка Віталія Васильовича про визнання дій протиправними.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що стосовно позивача поліцейським СРПП № 1 відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Нагорняком В.В. складено протокол серії АПР № 377442 від 14.02.2021 про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик спеціальних служб).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні, без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, предметом адміністративного позову у цій справі є визнання протиправними дій поліцейського СРПП Тисменецького ВП ГУНП в Івано-Франківській області Нагорняка Віталія Васильовича щодо складення протоколу серії АПР18 № 377442 від 14.02.2021 про вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик спеціальних служб).

Статтею ст. 183 КУпАП, передбачена відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати:

1) уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції (частина перша статті 44, стаття 44-1, частина перша статті 44-3, статті 46-1, 46-2, 51, 51-2, 51-4, 88-1, 89, 92, частина перша статті 106-1, стаття 106-2, частини четверта, сьома - дев`ята статті 121, частини п`ята і сьома статті 122, частина перша статті 122-2, статті 122-2, 122-4, 122-5, частини друга і третя статті 123, стаття 124, частина третя статті 126, частина четверта статті 127, статті 127-1, 130, частина третя статті 133, стаття 135-1, стаття 136 (про порушення на автомобільному транспорті), стаття 139, частина четверта статті 140, статті 148, 151, 152, частина восьма статті 152-1, статті 154, 155, 155-2-156, частини перша - четверта статті 156-1, статті 156-2, 156-4, 159, 160, 162, 162-3, частина перша статті 163-17, статті 164 - 164-11, 164-15, 164-16, 165-1, 165-2, 166-14 - 166-18, 166-27, 172-4 - 172-9 (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище), 172-9-1, 172-9-2, 173 - 173-2, 173-4, 174, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, 178 - 181-1, 182 - 183-1, частини перша - третя, сьома статті 184, статті 184-1, 184-2, 184-3 (у частині незаконного використання найменування та ознак належності до Національної поліції України), 185-185-2, 185-4 - 185-9, 186, 186-1, 186-3, 186-5 - 187, 188-28, 188-47, 189 - 195-6, статті 204-1, 206-1, 212-6, 212-7, 212-8, 212-10, 212-12, 212-13, 212-14, 212-19, 212-20, 212-22-212-24).

Відповідно до статті 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, статтями 156-1, 156-2, 159, частиною першою статті 163-17, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 186-1, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад, які розглядають справу про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП, належать виключні повноваження щодо встановлення правильності і обґрунтованості складання працівником Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, адміністративній комісії, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, також належить виключне повноваження щодо оцінки доказів, на підставі яких притягується особа до адміністративної відповідальності, зокрема ст. 183 КУпАП, на відміну від суду, який розглядає спір в порядку передбаченому ст. 286 КАС України, стосовно рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до приписів частини першої статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997, будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Тобто, оспорювані позивачем дії або бездіяльність відповідача повинні мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Таким чином, оскаржуваний протокол про адміністративне правопорушення, лише містить оцінку посадової особи щодо законності дій відповідного суб`єкта, але не має самостійного значення, адже безпосередньо не визначає обсягу прав та обов`язків особи, щодо якої його складено.

Аналогічна правова позиція у подібних спірних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 753/18267/17.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що дії щодо складення поліцейським СРПП Тисменецького ВП ГУНП в Івано-Франківській області Нагорняком В.В. протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 377442 від 14.02.2021 та сам протокол, не є тим рішенням суб`єкта владних повноважень, яке може бути оскарженим до адміністративного суду, а тому висновок суду першої інстанції, що в задоволенні позову необхідно відмовити є правильним.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Проаналізувавши вищенаведене норми КАС України і КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, належним відповідачем, у вказаній категорії справ, є відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого, працівник поліції, виносить рішень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а не такий працівник.

Аналогічна позиція у подібних спірних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суд від 26.12.2019 у справі № 724/716/16-а та від 27 лютого 2020 року у справі № 759/13033/14-а (2а/759/391/14).

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2021 року у справі № 352/1672/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш