Справа № 620/10762/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту - 27.09.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації вартості за належне, але не отримане речове майно у повному обсязі, а саме нарахування грошової компенсації вартості не за цінами, встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 № 41 Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу з урахуванням раніше проведених виплат грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на 01.01.2020 розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 № 41 Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.

Суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи невиконання умов ухвали про залишення позовної заяви без руху, позов підлягає поверненню на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі та порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що він усунув недоліки зазначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху у законодавчо визначений спосіб.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано адміністративний позов до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 позовну заяву залишено без руху та позивачу встановлено семиденний строк, з дня отримання зазначеної ухвали суду, для усунення недоліків поданої позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору та заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами поважності причин його пропуску.

20.09.2021 на виконання вимог ухвали суду, позивачем надіслано заяву про усунення недоліків, в якій зазначено, що відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору та заяву про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовану тим, що в день звільнення позивачу не було надано повної інформації щодо вартості виданого речового майна. Вказує, що про порушення своїх прав дізнався лише 15.08.2021, отримавши відповідь на своє звернення. Зважаючи на викладене просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду при подані даної позовної заяви, строк звернення до суду поновити

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги ухвали суду від 09.09.2021 позивачем у повному обсязі не виконано, недоліки, зазначені в ухвалі суду позивачем не усунуто, тому наявні підстави для повернення позовної заяви згідно п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч.4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліків, які полягали в ненаданні доказів сплати судового збору та відсутності підстав для звільнення позивача від його сплати згідно п.12 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а також враховуючи неповажність причин викладених у заяві про поновлення пропущеного строку.

Щодо наявності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції в ухвалі від 09.09.2021 про залишення позовної заяви без руху зазначив, що позивачу необхідно сплатити судовий збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 908,00 грн.

В подальшому, суд першої інстанції щодо доводів позивача про звільнення від сплати судового збору, вірно вказав, що статтею 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VІ «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору.

Пунктом 12 частини першої статті 5 вказаного Закону встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Натомість, як слідує з матеріалів справи позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 01.08.2020, тому вказана норма Закону не розповсюджується на останнього.

Також, колегія судді вказує, що пунктом 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, однак, дана категорія справи не пов`язана із вирішенням питань щодо порушень прав учасника бойових дій чи особи з відзнакою - Герой України.

Вказане положення застосовується у справах, пов`язаних з порушенням прав осіб, що стосуються їх статусу саме як учасників бойових дій та Героїв України, однак зі змісту апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів не вбачається, що вирішення спору стосується порушення прав заявника, як учасника бойових дій, тому він не звільнений від сплати судового збору на підставі положень пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У статті 22 цього Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17.

Отже, оскільки предмет спору не має відношення до соціальних гарантій позивача, як учасника бойових дій, при поданні до адміністративного суду позову, позивач повинен був сплатити судовий збір.

Аналогічна правова позиція викладена у ухвалі Верховного Суду від 02 серпня 2021 року у справі № 360/1097/21.

Оскільки станом на день винесення оскаржуваної ухвали від позивача до суду не надходило документів, визначених в ухвалі про залишення скарги без руху, заява про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви від позивача також не надходила.

Отже, недоліки, зазначені в ухвалі в цій частині позивачем не усунуті.

Щодо зазначених позивачем причин пропуску звернення до суду із адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як слідує з матеріалів справи предметом розгляду даної справи є факт ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації вартості за належне, але не отримане речове майно у повному обсязі.

Згідно витягу з наказу начальника 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України від 01.08.2020 № 389-ОС (про особовий склад) позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 01.08.2020.

Згідно відомості перерахувань на особисті вклади №155 від 31.07.2020 компенсація за неотримане речове майно звільненим військовослужбовцям за серпень 2020 року, зокрема позивачу становить 42937,03 грн, вказана сума перерахована згідно платіжного доручення № 2737 від 03.08.2020.

Тобто, позивач фактично про порушення своїх прав дізнався ще в серпні 2020 року, а звернувся до адміністративного суду із даним позовом лише 07.09.2021, тобто поза межами місячного строку, встановленого частиною 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена у ухвалі Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 300/2781/20.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгі»).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, п. 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, п. 33).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Більше того, поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів вказує, що відкриття апеляційного провадження по даній справі не підтверджує наявність у позивача підстав для звільнення від сплати судового збору, а лише забезпечує належний доступ особи до правосуддя.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви є обґрунтованою, тому відсутні підстави для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 30.11.2021.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна