Справа № 620/5852/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5852/21 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Зуєнка Д.П., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 у червні 2021 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 22.05.2020 №65 ДТ/ДСК «Про припинення доступу до державної таємниці» в частині припинення йому доступу до державної таємниці;

- визнати протиправними дії відповідача щодо відрахування йому надбавки за секретність за травень-вересень 2020 року в сумі: 3386,08 грн, виплати за додаткову відпустку окремих категорій в сумі: 414,40 грн, а всього на загальну суму: 3800,40 грн;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо ненарахування та виплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік та зобов`язати нарахувати і виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо ненарахування та виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році та зобов`язати нарахувати і виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач безпідставно та незаконно зменшив надбавку за роботу з документами, які містять відомості з обмеженим доступом. Крім того, в порушення вимог чинного законодавства, ДФС України не здійснила нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу від 22.05.2020 №65 ДТ/ДСК «Про припинення доступу до державної таємниці» в частині припинення позивачу доступу до державної таємниці повернуто позивачу.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку, що наказ ДФС від 22.05.2020 №65 ДТ/ДСК «Про припинення доступу до державної таємниці» та наказ від 21.09.2020 №1346-о «Про звільнення ОСОБА_1 » є чинними, тому утримання на їх підставі із позивача коштів є обґрунтованим.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач у 2020 році рапорт про надання йому чергової (щорічної основної) відпуски за 2020 рік, під час якої виплачується матеріальна допомога на оздоровлення, не подавав, тому відповідач таку допомогу не виплачував. Щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд першої інстанції зазначив, що оскільки належні і допустимі докази того, що позивач у 2020 звертався до ДФС України із заявою про отримання спірної допомоги суду не надані, то у позивача право на отримання такої допомоги не виникло.

Позивач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що суд першої інстанції всупереч ст. 44, ч. 3 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не надав позивачу можливості надати відповідь на відзив на позовну заяву, оскільки копію відзиву на позовну заяву позивач отримав 20.07.2021, тоді як оскаржуване рішення ухвалено 19.07.2021.

Також скаржник вказує, що суд першої інстанції не встановив, що позивач, до моменту звільнення (02.11.2020), працював на посаді, яка належить до старої номенклатури посад працівників, яким надано допуск та доступ до державної таємниці, та виконував службові обов`язки, у тому числі відповідно до Закону України «Про державну таємницю», за що мав отримувати відповідну надбавку. Отже, відрахування з травня 2020 року надбавки за роботу з документами, які містять відомості з обмеженим доступом, є протиправним.

Крім того, зазначає, що відповідач зобов`язаний був виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році, незалежно від дій позивача.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до 02.11.2020 проходив службу в податковій міліції ДФС України на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу оперативного забезпечення територіальних органів ДФС північних регіонів України Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України та наказом ДФС України від 21.09.2020 №1346-о був звільнений із займаної посади (а.с. 11).

Вважаючи, що відповідач протиправно відрахував з травня 2020 року надбавку за секретність і не виплатив матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржників, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 348 Податкового кодексу України податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Статтею 353 Податкового кодексу України передбачено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України (пункт 357.1 статті 357 Податкового кодексу України).

Наказом Міністерства фінансів України від 17 липня 2018 року №616, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 року за №928/32380, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції (далі - Порядок №616).

Відповідно до пункту 3 Роздій І Порядку №616 грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається, у тому числі із: щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень; доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук; доплати за вчене звання; премій; одноразових додаткових видів грошового забезпечення: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; допомоги для оздоровлення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримував надбавку за роботу з документами, які містять відомості, пов`язані з державною таємницею.

У жовтні 2020 року ДФС України утримано із грошового забезпечення позивача надбавку за секретність за травень-вересень 2020 року в загальній сумі: 3800,48 грн (а.с. 24).

Відповідно до листа ДФС України від 12.03.2021 №942/6/99-99-09-04-15 підставою для зменшення позивачу вказаної надбавки став наказ ДФС від 22.05.2020 №65 ДТ/ДСК «Про припинення доступу до державної таємниці» та наказ від 21.09.2020 №1346-о «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с. 39).

Також судом першої інстанції встановлено, що 13.04.2020 Департамент охорони державної таємниці та ліцензування Служби безпеки України погодив номенклатуру посад працівників, перебування на яких потребує допуску та надання доступу до державної таємниці.

24.04.2020 в.о. Голови ДФС України затвердив нову номенклатуру посад працівників, погоджену Службою безпеки України. Посада, на якій перебував позивач, не ввійшла до номенклатури, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці.

Крім того, строк дії доступу до державної таємниці у позивача був лише до 14.06.2020.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ ДФС від 22.05.2020 №65 ДТ/ДСК «Про припинення доступу до державної таємниці» та наказ від 21.09.2020 №1346-о «Про звільнення ОСОБА_1 » є чинними, тому дії щодо утримання на їх підставі з позивача коштів є правомірними.

Щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік, колегія суддів зазначає таке.

Розділом V Порядку №616 передбачено, що керівник ДФС та керівники її територіальних органів у межах асигнувань, що виділяються на утримання відповідного органу, мають право надавати один раз на календарний рік особам начальницького складу податкової міліції допомогу для оздоровлення під час надання чергової відпустки в розмірі місячного грошового забезпечення.

Допомога надається відповідно до, зокрема, наказу ДФС - для першого заступника, заступника Голови ДФС за погодженням з Міністром фінансів України, для керівників, заступників керівників та інших осіб начальницького складу податкової міліції структурних підрозділів апарату ДФС, перших заступників, заступників керівників територіальних органів ДФС, крім ДПІ, для осіб начальницького складу податкової міліції підрозділів оперативного документування. Допомога надається згідно з наказом відповідного органу ДФС про відпустку, який готує служба управління персоналом.

Аналогічні положення закріплені у постанові Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Отже, з аналізу наведених норм права вбачається, що обов`язковою умовою для набуття особою начальницького складу податкової міліції права на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення є відбуття нею у чергову відпустку. Водночас, Порядком №616 не передбачено можливість здійснення вказаної виплати поза межами періоду, в якому особа перебувала в щорічній основній відпустці та/або подавала рапорт, а також після звільнення особи зі служби.

Матеріали справи свідчать, що позивач у 2020 році рапорт про надання йому чергової відпуски не подавав та її не отримував, про що свідчить наказ ДФС України від 21.09.2020 №1346-о. яким передбачено позивачу виплату компенсації за невикористану чергову відпустку у 2020 році, пропорційно часу служби, що становить 37,5 діб (а.с. 11).

Також зі змісту долучених позивачем наказів встановлено, що у 2020 році, відповідно до поданих рапортів, позивачу надавалась частина чергової невикористаної відпустки за 2019 рік та 2016 рік (накази від 18.02.2020 №65-в, від 02.04.2020 №115-в) та додаткова відпустка із збереженням заробітної плати за 2020 рік, як учаснику бойових дій, тривалістю 14 календарних днів (наказ від 05.08.2020 №241-в) (а.с. 33-35).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача права на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік.

Що стосується ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, то колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 установлено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів.

Відповідно до Розділу V Порядку №616 керівник ДФС та керівники її територіальних органів у межах асигнувань, що виділяються на утримання відповідного органу, мають право надавати один раз на календарний рік особам начальницького складу податкової міліції матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається відповідно до наказу, зокрема, ДФС - для першого заступника, заступника Голови ДФС за погодженням з Міністром фінансів України, для керівників, заступників керівників та інших осіб начальницького складу податкової міліції структурних підрозділів апарату ДФС, перших заступників, заступників керівників територіальних органів ДФС, крім ДПІ.

Проект наказу готує бухгалтерська служба відповідного органу ДФС на підставі поданих у формі протоколу засідання пропозицій комісії для розгляду заяв про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівників відповідного органу ДФС (у разі її створення).

Тобто, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань особам начальницького складу податкової міліції надається за наявності відповідних асигнувань на вказані цілі та заяви про її отримання.

Відповідно до наказу ДФС України від 28.11.2019 №146-ор, на підставі заяви (рапорту) позивача, у 2019 році позивачу виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (а.с. 27-28).

Проте, належні і допустимі докази того, що позивач у 2020 звертався до ДФС України із заявою про отримання спірної допомоги суду не надані. Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право позивача на отримання такої допомоги й нього не виникло.

Аргумент скаржника про порушення судом першої інстанції ст. 44, ч. 3 ст. 163 КАС України щодо не надання позивачу можливості надати відповідь на відзив на позовну заяву, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи дозволяли суду першої інстанції встановити всі обставини справи та ухвалити законне й обґрунтоване рішення. Крім того, згадане, на думку скаржника, процесуальне порушення не відноситься до переліку випадків, передбачених ч. 3 ст. 317 КАС України, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає з підстав, наведених вище.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 29 листопада 2021 року.

Головуючий суддяЛ.Т. Черпіцька
Судді: О.Є. Пилипенко
Я.М. Собків