Справа № 160/23508/21
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 листопада 2021 року Справа 160/23508/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 26 червня 2020 року листом №0400-0305-8/47505 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , видана 26 квітня 2017 року органом 1201, РНОКПП: НОМЕР_2 );

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) зарахувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , видана 26 квітня 2017 року органом 1201, РНОКПП: НОМЕР_2 ), до пільгового страхового (трудового) стажу періоди з 21 листопада 1988 року по 25 січня 1995 року, з 08 серпня 1995 року по 06 грудня 1995 року, з 14 грудня 2007 року по 26 червня 2008 року, з 08 липня 2008 року по 28 червня 2009 року, з 21 липня 2009 року по 22 червня 2010 року, з 11 серпня 2010 року по 10 листопада 2010 року, з 20 листопада 2010 року по 28 червня 2011 року, з 29 липня 2011 року по 10 червня 2012 року, з 01 серпня 2012 року по 26 червня 2013 року, з 01 серпня 2013 року по 04 квітня 2014 року, з 05 квітня 2014 року по 15 червня 2014 року, з 30 липня 2014 року по 19 травня 2015 року, з 04 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року, з 10 листопада 2015 року по 31 липня 2016 року, з 01 серпня 2016 року по 26 жовтня 2016 року, з 02 жовтня 2019 року по 15 жовтня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) зарахувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , видана 26 квітня 2017 року органом 1201, РНОКПП: НОМЕР_2 ), до страхового (трудового) стажу періоди з 01 січня 2000 року по 30 вересня 2003 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) призначити пенсію за віком з 10 червня 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , видана 26 квітня 2017 року органом 1201, РНОКПП: НОМЕР_2 ).

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2021 року зазначена вище справа розподілена та 26.11.2021 року передана судді Пруднику С.В.

Відповідно до пунктів 3 та 6 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам статей 160, 161, 172 КАС України, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 ст. 94 КАС України обумовлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 94 КАС України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 94 КАС України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Однак, всупереч вимог вказаних норм КАС України, до позовної заяви додано копії документів, які не засвідчені, як це встановлено Національним стандартом України ДСТУ 4163-2020 «Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації». Зокрема, згідно з пунктом 5.26 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації», затвердженого наказом від 01.07.2020 №144 Держспоживстандарту України, відмітку про засвідчення копії документа складають з таких елементів: слів "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. Така відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

Висновок про те, що подання незасвідчених у передбачений законом спосіб ксерокопій документів є порушенням норм процесуального права, узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 11.09.2018 у справі № 826/15414/17 (№ К/9901/58858/18).

Як встановив суддя, позивачем до позовної заяви додано документи згідно із переліком, проте частково (вибірково) засвідчені належним чином, що є доказами при розгляді даної адміністративної справи.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Встановлено, що в поданому адміністративному позові, позивач не погоджується з відмовою відповідача оформленою листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26 червня 2020 року №0400-0305-8/47505.

Однак, позивач звернувся з даним адміністративним позовом лише у листопаді 2021 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду, в якій позивач самостійно визнає пропуск ним цього строку та зазначає, що, на його думку, такий пропуск відбувся з поважних причин, а тому пропущений строк підлягає поновленню. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем зазначено, що 10 червня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області із заявою та усіма необхідними документами для призначення пенсії, проте, листом від 26 червня 2020 року №0400-0305-8/47505 відповідач відмовив у зарахуванні до страхового (трудового) стажу позивача спірних періодів його роботи та, відповідно, у призначені пенсії. Позивач звернувся до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з позовом про встановлення юридичного факту, рішенням якого від 24 листопада 2020 року у справі №172/1018/20 було встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності позивачеві довідки №17 від 28 січня 2020 року. Також, позивачем був здійснений переклад кутового штампу, печатки з іноземної мови довідок від 08 листопада 2019 року №107, 108, 109. Після цього усі ці матеріали було надано відповідачу до пенсійної справи, а 31 травня 2021 року позивач через представника звернувся до відповідача із питанням щодо призначення пенсії на пільгових умовах. Листом від 16 червня 2021 року №19717-154701/4-01/8-0400/21 позивача повідомлено, що відповідь про відмову в призначенні пенсії направлено листом від 26 червня 2020 року №0400-0305-8/47505 та надано роз`яснення щодо повторного звернення із заявою для призначення пенсії. Тож, позивач вважає, що, за наведених обставин, ним було пропущений шестимісячний строк звернення до суду з поважних причин. Також в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач посилався на постанову Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17, в якій Судом зазначено, що на підставі аналізу положення ч.1 ст.122 КАС України у системному зв`язку із положенням ч.2 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування можна дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком та незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом. Такий висновок ґрунтується на тому, що право особи на отримання пенсії є безумовним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань у соціальній сфері. Тобто уразі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений ч.2 ст.122 КАС України, не застосовується, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування, Законом України Про пенсійне забезпечення, Конституцією України право пенсіонера на соціальне забезпечення у старості та виплату сум пенсії за минулий час. Отже, позивач вважає дані обставини, поважною причину пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Розглянувши заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд зазначає, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Фогарді проти Сполученого Королівства право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням; вони дозволені тому, що право доступу до суду, в силу своєї природи, потребує регулювання з боку держави.

Так, законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Слід зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Щодо наведених позивачем доводів в обґрунтування поважності причин пропуску ним строку звернення до суду, суд зазначає, що такі обставини не можуть свідчити про існування об`єктивних, поважних та непереборних причин, що зумовили несвоєчасне звернення до суду, оскільки звернення ОСОБА_1 до іншого суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту належності позивачеві довідки №17 від 28 січня 2020 року, а також здійснення позивачем перекладу кутового штампу, печатки з іноземної мови довідок від 08 листопада 2019 року №107, 108, 109, для надання всіх цих документів до пенсійного органу, є діями позивача, фактично вчиненими на виконання зауважень відповідача, викладених у листі від 26 червня 2020 року №0400-0305-8/47505, яким відповідач відмовив позивачеві у призначені пенсії та у зарахуванні до страхового (трудового) стажу позивача спірних періодів його роботи, зокрема, з підстав наявності невідповідностей у довідках, при цьому, вчинення позивачем таких дій жодним чином не перешкоджало йому своєчасно звернутися до суду з позовом про оскарження відмови відповідача у призначенні пенсії, оформленої вищевказаним листом від 26 червня 2020 року №0400-0305-8/47505, у разі незгоди з ним.

Отже, позивачем не наведено жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду, а матеріали позовної заяви не містять доказів неможливості звернення позивача із цими позовними вимогами до суду у строк, передбачений Кодексом адміністративного судочинства України.

Разом з цим, ч.1 ст.121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, з урахуванням положень ст. ст. 122, 123 КАС України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

За таких обставин, суд вважає, що підстави, зазначені позивачем у заяві щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду із даним позовом, не є поважними, тому заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Таким чином, позивачеві слід подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з наданням належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.

Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

Вищенаведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам встановленим КАС України, а тому вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 133, 160, 161, 169, 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду:

- засвідчені копії документів для суду та для вручення іншим учасникам справи;

- заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали про залишення позовної заяви з руху невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С. В. Прудник