Справа № 460/6728/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2021 року м. Рівне №460/6728/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене у вигляді листа-повідомлення від 25.01.2021 №1700-0304-8/2923, щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати відповідача призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019, у зв`язку з досягненням 50 років, за умови звільнення з посади (роботи) яка дає право на призначення даного виду пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку (50 років) та наявності достатнього страхового стажу, 06.01.2020 звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років. Проте, у призначенні пенсії було відмовлено через відсутність пенсійного віку та недотримання умов призначення даного виду пенсії, а саме: звільнення з роботи за спеціальністю, яка дає право на таку пенсію. Враховуючи викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 11.06.2021 позовна заява залишалася без руху.

Ухвалою суду від 12.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.08.2021 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що документами підтверджено факт роботи, на момент звернення, на посаді, що надавала їй право на пенсію за вислугу років. Поряд з цим, підстави для призначення пенсії за вислугу років немає через відсутність досягнутого необхідного пенсійного віку (55 років) та через недотримання всіх умов для призначення зазначеного виду пенсії, зокрема, звільнення з роботи за спеціальністю, яка дає право на таку пенсію. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд встановив та врахував таке.

06.01.2021 позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.10).

Листом від 25.01.2021 №1700-0304-8/2329 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивачу, що згідно з даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, її страховий стаж становить 34 роки 3 місяці. Станом на дату подання заяви (06.01.2021) позивач досягла віку 50 років. Враховуючи положення ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підстав для призначення пенсії за вислугу років немає через відсутність досягнутого необхідного пенсійного віку та через недотримання всіх умов для призначення зазначеного виду пенсії, зокрема, звільнення з роботи за спеціальністю, яка дає право на таку пенсію (а.с.8).

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з п.6 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закон №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з п.2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) визначено, що За цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст. 7 Закону №1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно зі ст.51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом 2 частини 1 статті 52 Закону №1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Відповідно до п. "а" ст.55 Закону №1788-ХІІ (у редакції, що діяла до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII) право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи:

чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

У подальшому, з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII п. "а" ст.55 Закону №1788-ХІІ викладено в такій редакції: "Право на пенсію за вислугу років мають:

а) робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.".

Таким чином, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII підвищено, зокрема, вік виходу на пенсію для жінок та спеціальний стаж роботи.

Поряд з цим, Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII.

Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

При цьому, Конституційний Суд України наголосив, що внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст.51 Закону №1788-XII, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788-XII. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788-XII випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених, зокрема, п. "а" статті 55 Закону №1788-XII, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав положення ст.55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII такими, що суперечать положенням ст.1, 3, 46 Основного Закону України, та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення, тобто з 04.06.2019.

Конституційний Суд України також зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

З аналізу наведених правових норм суд дійшов висновку, що з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п. "а" ст. 55 Закону №1788-XII необхідно застосовувати положення у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, яка передбачала досягнення жінками (робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах) 50 річного віку для можливості призначення пенсії за вислугу років.

У ході розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані обставини підтверджуються паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Здолбунівським РВ УМВС України в Рівненській області 10.06.1997 (а.с.11).

Тобто, станом на дату звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років (06.01.2021) позивач досягла необхідного 50-річного віку призначення пенсії за вислугу років.

При цьому, суд зазначає, що питання стажу роботу у даній справі не є спірним.

Проте, суд враховує положення ст. 7 Закону №1788-XII, а саме: пенсія за вислугу років призначається при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Судом встановлено, що з 01.05.1997 по час звернення до суду з даним позовом (08.06.2021) ОСОБА_1 працює на посаді чергової по залізничній станції у виробничому структурному підрозділі "Рівненська дирекція залізничних перевезень" Регіональна філія "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", що підтверджується записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 (а.с.13-14).

Також факт роботи черговим по залізничній станції Здолбунів не заперечується і позивачем в позовній заяві.

Отже, як станом на дату подання заяви про призначення пенсії за вислугу років (06.01.2021), так і станом на дату звернення до суду з даним позовом (08.06.2021) позивач працює на роботі, яка дає їй право на призначення пенсії за вислугу років.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону №1788-XII, станом на 08.06.2021 (дата звернення до суду з даним позовом) відсутні, оскільки позивач не залишила роботу, яка дає їй право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, задоволенню в адміністративному процесі підлягають лише ті вимоги, які поновлюють порушене право особи в публічно-правових відносинах.

Суд також зазначає, що резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

При цьому, в позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за умови звільнення з посади (роботи), яка дає право на призначення даного виду пенсії. Проте, така вимога заявлена на майбутнє, а тому не може бути належним способом захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довела ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 29 листопада 2021 року

Суддя Н.О. Дорошенко