Справа № 620/4143/20
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року Чернігів Справа № 620/4143/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу № 017/20 від 25.06.2020.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачка зазначила, що нею 09.06.2020 не створювались перешкоди відповідачу у проведенні перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », вхід та вихід до магазину був вільний, а 11.06.2020 позивачка не була присутня в магазині, що не заперечується відповідачем. Позивачка не є розповсюджувачем зазначеної в направленні продукції, що підтверджується фактом проведення перевірки у 2019 році такої продукції у іншого суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність у згаданому магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем, в установлений судом строк, подано до суду відзив на позов, в якому останній просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 розповсюджувала (реалізувала, надавала) продукцію, яка знаходилась в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , та в виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка була розміщена в куточку споживача у приміщенні магазину, міститься інформація про позивача, який є розповсюджувачем продукції в даному магазині.

Позивачкою надіслано до суду відповідь на відзив, в якій вона посилається на доводи позовної заяви.

Відповідачем надіслано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що дії позивача щодо безпідставного недопущення посадових осіб до перевірки характеристик продукції свідчать про створення перешкод для виконання обов`язків щодо проведення перевірки та відповідно містять склад правопорушення Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як убачається із матеріалів справи, на підставі наказу від 05.06.2020 № 709п та направлення від 05.06.2020 №709п/694 Головним управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області у період з 09.06.2020 по 12.06.2020 проведена планова перевірка характеристик продукції, а саме: електричне та електронне обладнання, у тому числі низьковольтне, енергоспоживчі продукти, в тому числі: побутові холодильні прилади та побутові пральні машини; побутові посудомийні машини; електричні лампи та світильники; пилососи; побутові духові шафи та кухонні витяжки; водогрійні котли, що працюють на рідкому чи газоподібному паливі; телевізори; кондиціонери повітря; побутові барабанні сушильні машини; електродвигуни; прості приймачі цифрового телебачення; вентилятори з двигуном з номінальною електричною потужністю від 125 Вт до 500 кВт, за адресою: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с.48-49).

За результатами перевірки складено акт від 11.06.2020 № 014/20 (а.с.46-47) та протокол про виявлені порушення від 11.06.2020 №014 (а.с.45), якими встановлено порушення вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», а саме п.6 ч.4 ст. 44 - створення перешкод шляхом недопущення до проведення перевірок характеристик продукції та невиконання встановлених цим Законом вимог посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд.

Акт від 11.06.2020 № 014/20 та протокол про виявлені порушення від 11.06.2020 №014 не підписані керівником суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи.

На підставі протоколу про виявлені порушення від 11.06.2020 №014 відповідачем винесено постанову про накладення штрафу від 25.06.2020 УЗС №017/20, якою за створення перешкод шляхом недопущення до проведення перевірок характеристик продукції та невиконання встановлених Законом України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» вимог посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, на позивачку накладено штраф у розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 170000 грн. (а.с.43-44).

Не погоджуючись із зазначеною постановою Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції встановлює Закон України від 02.12.2010 №2735-VI «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (далі - Закон №2735-VI).

Згідно з абз. 8 ч. 1 ст. 1 Закону №2735-VI державний ринковий нагляд - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №2735-VI метою здійснення ринкового нагляду є вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з відповідним інформуванням про це громадськість щодо продукції, яка при її використанні за призначенням або за обґрунтовано передбачуваних умов і при належному встановленні та технічному обслуговуванні становить загрозу суспільним інтересам чи яка в інший спосіб не відповідає встановленим вимогам.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону №2735-VI ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Органи ринкового нагляду становлять єдину систему.

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону №2735-VI повноваження та порядок діяльності органів ринкового нагляду, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, встановлюються цим Законом, законами України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та іншими законами України.

Порядок проведення перевірок характеристик продукції визначений ст. 23 Закону №2735-VI, відповідно до положень якої:

- органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції. Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові - у розповсюджувачів та виробників такої продукції;

- під час таких перевірок перевіряються характеристики лише того виду продукції, що є предметом перевірки;

- перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та посвідчень (направлень) на проведення перевірки, що видаються та оформляються відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та посвідчення (направлення) видаються і оформляються невідкладно;

- перевірка характеристик продукції може бути невиїзною (за місцезнаходженням органу ринкового нагляду) або виїзною. У разі потреби органи ринкового нагляду для перевірки характеристик продукції можуть поєднувати невиїзні та виїзні перевірки (частина шоста).

Частина 6 ст. 7 Закону №2735-VI регламентує, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Частиною 7 ст. 23 Закону №2735-VI визначено перелік документів, що підлягають перевірці, якими є:

1) декларація про відповідність;

2) супровідна документація, що додається до відповідної продукції (включаючи інструкцію щодо користування продукцією);

3) загальний опис продукції , а також повний склад технічної документації на відповідну продукцію, передбачений технічним регламентом;

4) документи щодо системи якості чи системи управління якістю;

5) висновки експертиз та протоколи випробувань зразків відповідної продукції, відібраних (узятих) у межах здійснення ринкового нагляду і контролю продукції;

6) документи, що дають змогу відстежити походження відповідної продукції та її подальший обіг (товарно-супровідна документація або договори).

Орган ринкового нагляду має право вимагати надання таких документів лише в обсязі, що необхідний для встановлення ланцюга постачання продукції;

7) документи і матеріали щодо стану виконання суб`єктом господарювання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, у тому числі в межах моніторингу дій суб`єктів господарювання, що вживаються ними для вилучення відповідної продукції з обігу та/або її відкликання;

8) повідомлення та інша інформація, надана суб`єктами господарювання, митними органами, органами з оцінки відповідності згідно з положеннями цього Закону та Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції".

Тобто, під час проведення планових перевірок характеристик продукції, органи ринкового нагляду мають право витребовувати та перевіряти у розповсюджувачів цієї продукції документи, визначені у ч. 7 ст. 23 Закону №2735-VI.

Водночас, відповідальність суб`єктів господарювання за порушення вимог законодавства у сфері державного ринкового нагляду регламентовано статтею 44 Закону №2735-VI.

Зокрема, приписами пункту 6 частини 4 вказаної статті встановлено, що до суб`єкта господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі створення перешкод шляхом недопущення до проведення перевірок характеристик продукції та невиконання встановлених цим Законом вимог посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, - у розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ч. 6 ст. 44 Закону №2735-VI справи про накладення штрафів за порушення, визначені цією статтею, розглядаються керівниками органів ринкового нагляду або заступниками таких керівників у межах їх компетенції.

Про вчинення порушень, зазначених у цій статті, посадові особи органів ринкового нагляду, що виявили правопорушення, складають протокол на підставі документів, що містять інформацію про походження продукції та її обіг.

Протокол складається у двох примірниках, які підписуються посадовими особами органу ринкового нагляду та фізичною особою, у тому числі фізичною особою - підприємцем, чи керівником юридичної особи або уповноваженою ним особою.

У разі відмови фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, чи керівника юридичної особи або уповноваженої ним особи підписати протокол посадова особа органу ринкового нагляду вносить до такого протоколу відповідний запис.

Один примірник протоколу вручається фізичній особі, у тому числі фізичній особі - підприємцю, чи керівнику юридичної особи або уповноваженій ним особі, а другий - зберігається в органі ринкового нагляду.

Протокол разом з актом перевірки, поясненнями фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, чи керівника юридичної особи або уповноваженої ним особи (у разі їх наявності) та документами, що стосуються справи, не пізніше наступного робочого дня за днем його складання передається керівнику чи заступнику керівника органу ринкового нагляду, які розглядають справу протягом 15 календарних днів з дня отримання протоколу та відповідних документів і приймають рішення про накладення штрафу. Кожний штраф оформляється окремою постановою.

Постанова надсилається суб`єкту господарювання не пізніше наступного робочого дня за днем її оформлення.

Суб`єкт господарювання має сплатити штраф у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання постанови про його накладення.

Рішення про накладення штрафу в справах про порушення, передбачені цією статтею, може бути оскаржено відповідно до цього Закону.

За приписами ч. 5 ст.44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" встановлено, що про вчинення порушень, зазначених у цій статті, посадовими особами органів ринкового нагляду, що виявили правопорушення, складається протокол, який разом із поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи та документами, що стосуються справи, передається посадовим особам, уповноваженим розглядати такі справи.

Отже, зазначеною статтею передбачене право керівника особи, відносно якої здійснюється перевірка, надавати пояснення. При цьому ці пояснення (разом з протоколом) передаються посадовим особам, уповноваженим розглядати справи про вчинення порушень.

При цьому, відповідно до п.4 ч.1 ст. 7 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" суб`єкти господарювання під час здійснення ринкового нагляду та контролю продукції мають право бути присутнім під час здійснення всіх заходів ринкового нагляду.

Суд бере до уваги, що і Форма №2 акта перевірки характеристик продукції та Форма №13 протоколу про виявлені порушення, затверджених наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19.04.2019 №667, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.05.2019 за №540/33511, містить відомості про необхідність участі у складанні вказаних документів представника суб`єкта господарювання, зазначення підписів таких осіб та зазначення посад, відомостей про відмову у підписанні протоколу (а.с.45-47).

Аналіз вказаних норм щодо порядку проведення вищенаведених перевірок свідчить про те, що проведення планової виїзної перевірки характеристик продукції поєднаних з невиїзною здійснюється у торговельних та складських приміщеннях суб`єктів господарювання зі складанням відповідного акта перевірки та протоколу виявлених порушень, при цьому, вказані акт та протокол повинні складатися у присутності керівника суб`єкта господарювання або іншої відповідальної посадової особи з наданням суб`єктом господарювання документів та пояснень щодо виявлених порушень, які підписуються такими посадовими особами суб`єкта господарювання або відмовляються від такого підпису, що підтверджується змістом Форми №2 та Форми №13 відповідного акта та протоколу.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що пояснення керівником суб`єкта господарювання не надавалися, вказані акт та протокол представником суб`єкта господарювання не підписувалися, що підтверджується змістом акта від 11.06.2020 № 014/20 (а.с.46-47) та протоколу про виявлені порушення від 11.06.2020 №014 (а.с.45).

Суд бере до уваги, що акт перевірки від 11.06.2020 № 014/20 та протокол від 11.06.2020 №014 про виявлені порушення посадовою особою складено не у присутності суб`єкта господарювання, чим відповідачем допущено порушення вимог щодо підписання вказаного акта та протоколу та відображення у ньому відомостей посадовою особою відповідача про те, що суб`єкт господарювання не з`явився/або відмовився від підписання протоколу.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що позивачку запрошували для підписання цього протоколу, водночас, сам факт не з`явлення суб`єкта господарювання для підписання цього протоколу не може свідчити про відмову позивачки від його підписання, оскільки така відмова позивачкою не висловлювалася, а відповідачем не надано спростування цього.

В ході розгляду справи з боку відповідача не наведено, а судом не встановлено підстав щодо створення перешкод з боку ОСОБА_1 для перевірочної діяльності відповідача 11.06.2020.

Відповідно до частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, постановою ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 23.06.2020 № 029 позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 188-37 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн.

Проте, рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.08.2020 у справі №743/910/20 постанову ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 23.06.2020 № 029 скасовано та закрито справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-37 КУпАП, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП. З дослідженого судом відеозапису, наданого представником відповідача, встановлено, що посадові особи відповідача 09.06.2020 розпочали перевірку, однак потім призупинили її через необхідність прийняття товару позивачем. Таким чином, відеофіксація перевірки спростовує доводи представника відповідача про те, що позивач не допустила посадових осіб відповідача 09.06.2020 р. до проведення перевірки. Оскільки у судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, що позивач вчинила дії щодо не допуску посадових осіб відповідача до перевірки, які створили перешкоди для виконання останніми покладених на них обов`язків, тому суд дійшов висновку про відсутність в діях позивачки складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-37 КУпАП.

Водночас, стаття 188-37 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог посадових осіб органів ринкового нагляду та їх територіальних органів щодо проведення перевірки, ненадання їм передбаченої законодавством інформації чи надання недостовірної інформації, створення інших перешкод для виконання покладених на них обов`язків, яке тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Незважаючи на формальну відмінність видів відповідальності та, у зв`язку із цим, дотримання гарантій частини 1 статті 61 Конституції України, абсолютна тотожність складу правопорушення та природи санкцій, вирішення питання одночасного застосування пункту 6 частини 4 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статті 188-37 Кодексу України про адміністративні правопорушення потребує саме у контексті принципу верховенства права особи, а не об`єктивної законності, передбачає необхідність дослідження відповідальності з позиції «комплексності» дії санкцій як елементів єдиної системи боротьби з правопорушенням, а не дублювання заходів відповідальності з метою фіскалізації штрафів.

У практиці, зокрема, адміністративного судочинства застосовується загальний принцип in dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права): у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків особи у її взаємовідносинах з державою (в особі відповідних суб`єктів владних повноважень), тлумачення такого закону здійснюється на користь особи (суб`єкта приватного права).

Норми про застосування правила про пріоритет норми з найбільш сприятливим для особи тлумаченням закріплені, зокрема, у частині сьомій статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»: у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду (контролю), така норма трактується в інтересах суб`єкта господарювання.

Загальний принцип «non bis in idem» не виключає проведення подвійного провадження, за умови, що будуть виконані певні умови. Зокрема, в аспекті статті 4 Протоколу № 7 ЄСПЛ такою умовою називає доведення, що подвійні провадження були «досить тісно пов`язані за суттю та у часі». Інакше кажучи, що вони об`єднані на комплексній основі і утворюють єдине ціле. Це означає, що не тільки мета і засоби, які використовуються для її досягнення мають доповнювати одне одного за суттю та бути пов`язаними у часі, а й те, що можливі наслідки такого правового реагування на відповідну поведінку мають бути пропорційними і передбачуваними для осіб, яких вони стосуються.

Матеріальні критерії для визначення того чи існує досить тісний зв`язок за суттю, включають в себе:

- чи переслідують різні провадження взаємодоповнюючі цілі і, таким чином, стосуються не тільки in abstracto, але й in concreto, різних аспектів соціально неправомірної поведінки;

- чи є подвійність провадження передбачуваним наслідком (як в законодавстві так і на практиці), одного й того ж оспорюваного діяння (idem);

- чи проводяться паралельні провадження таким чином, щоб уникнути, наскільки це можливо, будь-якого дублювання у збиранні, а також оцінці доказів, зокрема, шляхом належної взаємодії між різними компетентними органами з тим, щоб факти, встановлені в одному провадженні також використовувалися в іншому провадженні;

- і, перш за все, чи враховується санкція у першому завершеному провадженні в тих провадженнях, які завершуються пізніше з тим, щоб особа, якої вони стосуються, не несла надмірний тягар. Останній ризик буде менш ймовірним у правових системах, де налагоджений компенсаційний механізм, призначений для забезпечення пропорційності загальної суми накладених штрафів (п.п. 130, 132 рішення Великої палати Європейського суду з прав людини у справі «А. та Б. проти Норвегії» (А. and B. v. Norvey) (заяви №№ 24130/11, 29758/11) від 15.11.2016 р.).

В умовах одночасного застосування санкцій до фізичної особи - підприємця за пунктом 6 частини 4 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статтею 188-37 Кодексу України про адміністративні правопорушення, очевидно, що провадження не є пов`язаними за своєю суттю, виходячи з озвучених критеріїв, оскільки за цілями та застосовуваними санкціями не є взаємодоповнюючими, а передбачають подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів. Це є не лише непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, але й ставить у нерівне правове становище при вчиненні аналогічного правопорушення у діяльності юридичної особи та фізичної особи-підприємця не на користь останнього.

Розмежування статусу фізичної особи та фізичної особи - підприємця не зумовлює можливостей відходу від цих висновків, оскільки в обидвох випадках каральна мета відповідальності реалізується щодо єдиного суб`єкта права - фізичної особи, яка з метою законного здійснення господарської діяльності отримує додатковий правовий статус. Оскільки правовий статус підприємця фізична особа з повною цивільною дієздатністю набуває в порядку реалізації свого права на здійснення підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (згідно з частиною першою статті 42 Конституції України, частиною першою статті 50 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 128 Господарського кодексу України).

Отже, фізична особа-підприємець не може бути одночасно притягнута до відповідальності за пунктом 6 частини 4 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статтею 188-37 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права.

Отже, суд приходить до висновку, відповідно до якого:

- штрафи, передбаченні статтею 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», є заходами фінансової відповідальності, підстав відносити їх до заходів адміністративної відповідальності немає;

- фізична особа підприємець не може бути одночасно притягнута до відповідальності за статтею 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статтею 188-37 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Виходячи з цих конституційних приписів, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване правопорушення, можливо притягнути до відповідальності одного виду лише один раз.

З урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин суд приходить до висновку, що позивача незаконно, необґрунтовано, всупереч фактичним обставинам справи двічі притягнули до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що є неприпустимим.

Відтак, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу від 25.06.2020 УЗС №017/20 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, відповідачем не надано суду достатніх доказів, якими підтверджуються правомірність та обґрунтованість своїх дій під час прийняття оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у той час як позивачем доведено правомірність своїх дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у сумі 1700,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 24.09.2020 №51723430 (а.с. 20).

Отже, понесені позивачкою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області про накладення штрафу від 25.06.2020 УЗС №017/20.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1700,00 (тисячу сімсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 30 листопада 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області (вул. 1-го Травня, буд. 180, м. Чернігів, 14034, ).

Суддя О.Є. Ткаченко