Справа № 640/17872/19
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Київ № 640/17872/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проУправління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (далі по тексту - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану щорічну відпустку в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 30 діб та в період з 01.01.2013р. по 19.07.2013р. - 15 діб;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 30 діб та в період з 01.01.2013р. по 19.07.2013р. - 15 діб;

- стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 19.07.2013р. по день постановлення рішення по цій справі.

Ухвалою суду від 08.10.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо невиплати позивачу компенсації за невикористану щорічну відпустку в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 30 діб та в період з 01.01.2013р. по 19.07.2013р. - 15 діб та відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

05 листопада 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує повністю, оскільки у році звільнення із органів внутрішніх справ, право на компенсацію за невикористану чергову відпустку мають право лише особи рядового та молодшого начальницького складу. Однак, позивач помилково не врахував, що компенсація виплачується тільки за невикористану відпустку в році звільнення. Таким чином, підстави для нарахування компенсації за невикористану відпустку відсутні.

Ухвалою суду від 17.03.2020 позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 19.07.2013р. по день постановлення рішення по цій справі, залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Рішенням суду від 17.03.2020 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10, ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) компенсації за невикористану щорічну відпустку в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 30 діб та в період з 01.01.2013р. по 19.07.2013р. - 15 діб та зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 30 діб та в період з 01.01.2013р. по 19.07.2013р. - 15 діб у розмірі 3844,53грн. (три тисячі вісімсот сорок чотири гривні, 43 копійки).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2020 року в частині визнання протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну відпустку в період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року - 30 діб та зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року - 30 діб у розмірі 2599 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 02 коп. - скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в цій частині.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2020 року в частині визнання протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну відпустку в період з 01 січня по 19 липня 2013 року - 15 діб та зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в період з 01 січня по 19 липня 2013 року - 15 діб у розмірі 1245 (одна тисяча двісті сорок п`ять) грн 51 коп. - залишено без змін.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду - скасовано та направлено справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.08.2020 прийнято до розгляду справу №640/17872/19 в частині позовних вимог про стягнення з Управління МВС України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 19.07.2013р. по день постановлення рішення по цій справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2020 направлено матеріали адміністративної справи №640/17872/19 до Верховного Суду у зв`язку із надходженням касаційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 04.02.2021 постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі № 640/17872/19 у частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну відпустку у період з 01 січня по 31 грудня 2012 року - 30 діб та у період з 01 січня по 19 липня 2013 року - 15 діб скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду. В іншій частині Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року залишено без змін.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2021 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2020 року змінено, виклавши третій абзац резолютивної частини у наступній редакції:

«Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Театральна, 10, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 30 діб та в період з 01.01.2013р. по 19.07.2013р. - 15 діб у розмірі 3 985 грн. (три тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 63 коп.». В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2020 року залишено без змін.

Таким чином, предметом розгляду в даній справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 19.07.2013р. по день постановлення рішення по цій справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Наказом начальника УМВС України у Вінницькій області від 25.06.2008р. №123 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-196712) призначено на посаду слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення Ладижинського міського відділу УМВС України у Вінницькій області.

Наказом начальника УМВС України у Вінницькій області від 19.07.2013р. №152 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення Гайсинського районного відділу УМВС України у Вінницькій області звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 19 липня 2013 року, з виплатою премії по 19.07.2013р. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає: 08 років 10 місяців 18 днів.

Гайсинським районним відділом УМВС України у Вінницькій області 12.05.2017р. видано Довідку №5750/210/01-2017, яка видана в тім, що в період з 01.01.2012р. по 19.07.2013р. ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді слідчого слідчого відділення Гайсинського районного відділу Управління МВС України у Вінницькій області, у щорічній та додатковій відпустці не перебував. В період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. невикористана чергова відпустка становить - 30 діб, в період з 01.01.2013р. по 19.07.2013р. - 15 діб.

Як зазначає позивач, йому не було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 19.07.2013р. по день постановлення рішення по цій справі, що стало підставою звернення до суду з даним адміністративним позовом.

У той же час, судом встановлено, що 30.07.2021 з позивачем проведено повний розрахунок грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 30 діб та в період з 01.01.2013р. по 19.07.2013р. - 15 діб у розмірі 3 985,63грн. на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2021.

Приймаючи рішення у даній справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2021 зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 30 діб та в період з 01.01.2013р. по 19.07.2013р. - 15 діб у розмірі 3 985,63грн.

30 липня 2021 року, що не заперечується сторонами у справі, відповідачем проведено з ОСОБА_1 повний розрахунок грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 30 діб та в період з 01.01.2013р. по 19.07.2013р. - 15 діб у розмірі 3 985,63грн. на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2021.

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 є період з 20.07.2013 (наступний день після звільнення) по 29.07.2021 (день, який передує дню фактичного розрахунку).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012р. №9050/0/14-12/13 кількість робочих днів у 2013 році з 20.07.2013 по 31.12.2013 складає 116 днів.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 №9884/0/14-13/13 кількість робочих днів у 2014 складає 251.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13 кількість робочих днів у 2015 складає 251.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 кількість робочих днів у 2016 складає 251.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 № 11535/0/14-16/13 кількість робочих днів у 2017 складає 249.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України кількість робочих днів у 2018 складає 250.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 № 78/0/206-18 кількість робочих днів у 2019 складає 250.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 кількість робочих днів у 2020 складає 251.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 12.08.2020 № 3501-06/219 кількість робочих днів у 2021 за період з 01.01.2021 по 29.07.2021 складає 143.

Отже, загальна кількість робочих днів за затримку розрахунку при звільненні складає 2012.

Так, згідно довідки Управління МВС України у Вінницькій області від 25.10.2019 №204 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 74,05грн.

Відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20.07.2013 по 29.07.2021 складає 148 988,60грн. (2012*74,05).

Разом з тим, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, встановленою статтею 117 Кодексу законів про працю України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, враховуючи:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором,

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості,

- те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника,

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було здійснено з позивачем повного розрахунку при його звільненні, а саме: із затримкою виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 30 діб та в період з 01.01.2013р. по 19.07.2013р. - 15 діб у розмірі 3 985,63грн.

Суд вважає за необхідне розрахувати розмір компенсації наступним чином.

Згідно з довідкою відповідача від 25.10.2019 №204 позивачу при звільненні нараховано до виплати та виплачено 4517,18грн.

Оскільки, як встановлено судом, позивачу при звільненні не виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 30 діб та в період з 01.01.2013р. по 19.07.2013р. - 15 діб у розмірі 3 985,63грн., при звільненні позивачу мала бути виплачена сума 8 502,81грн. (4517,18+3985,63).

При цьому, недоплачена при звільненні сума (3 985,63) становить 46,87% від належної до сплати (8 502,81).

Оскільки кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 2012 днів, з урахуванням середньоденного заробітку позивача сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 148 988,60грн.

Водночас враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд дійшов висновку стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 69 830,95грн. (148 988,60грн. х 46,87%).

Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Всупереч наведеним вимогам відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності винесення оскаржуваного рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими.

З урахуванням норм ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40грн. з бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20.07.2013 по 29.07.2021 у розмірі 69 830,95грн. (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот тридцять гривень, 95 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40грн. з бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10, ).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Амельохін