Справа № 300/1911/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1911/21 пров. № А/857/16911/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Івано-Франківськ судом у складі головуючого судді Григорука О.Б., дата складення повного тексту рішення суду не зазначена) у справі №300/1911/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, суд -

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення страхового стажу позивача, також стажу його роботи в районах Крайньої Півночі у період з 07.06.1985 по 03.05.1990 без врахування права на пільгове обчислення стажу за роботу в таких районах та відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2;

зобов`язати відповідача здійснити обчислення його загального трудового стажу у Тазівській нафтогазорозвідувальній експедиції та Юрхаровській нафтогазорозвідувальній експедиції, де він у період з 07.06.1985 по 03.05.1990 виконував роботу на посаді помічника бурильника 3-го і 4-го розряду в районах Крайньої Півночі, із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців відповідно до записів його трудової книжки;

зобов`язати відповідача зарахувати йому до загального трудового стажу роботу у товаристві з обмеженою відповідальністю "Содружество-Радужный-2" у період з 14.12.2006 по 22.12.2007 на посаді помічник бурильника в цеху поточного та капітального ремонту нафтових та газових свердловин;

призначити та виплачувати йому з 16.11.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 2 відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоду роботи у Тазівській нафтогазорозвідувальній експедиції та Юрхаровській нафтогазорозвідувальній експедиції з 07.06.1985 по 03.05.1990 на посаді помічник бурильника 3-го і 4-го розряду в районах Крайньої Півночі, із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи у Тазівській нафтогазорозвідувальній експедиції та Юрхаровській нафтогазорозвідувальній експедиції з 07.06.1985 по 03.05.1990 на посаді помічник бурильника 3-го і 4-го розряду в районах Крайньої Півночі, із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до загального трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи в товаристві з обмеженою відповідальністю "Содружество-Радужный-2" з 14.12.2006 по 22.12.2007 на посаді помічник бурильника в цеху поточного та капітального ремонту нафтових та газових свердловин.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи в товаристві з обмеженою відповідальністю "Содружество-Радужный-2" з 14.12.2006 по 22.12.2007 на посаді помічник бурильника в цеху поточного та капітального ремонту нафтових та газових свердловин.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії №528 від 22.03.2021.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 16.03.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що період роботи з 07.06.1985 по 03.05.1990 зараховано позивачу в одинарному розмірі, оскільки позивачем не надано довідку про направлення на роботу в райони Крайньої Півночі, або строковий договір на роботу позивача в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, тому відсутні законні підстави для зарахування до стажу, що дає право на призначення та обрахунок пенсії позивачу в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців. Щодо іншого спірного періоду зарахування позивачу стажу роботи, аргументовано, що до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 14.12.2006 по 22.12.2007 на території Російської Федерації в "ООО "Содружество-Радужный-2", оскільки рішенням комісії, що діє при Головному управлінні ПФУ в Івано-Франківській області, з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, не підтверджено стаж роботи позивача на пільгових умовах за Списком №2, з обґрунтувань, що "ООО "Содружество-Радужный-2" не сплачувало страхові внески за вказаний період за позивача. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача призначити позивачу пенсію, втрутився у його дискреційні повноваження.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну адресу відповідача та на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.03.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2.

Керуючись статтею 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пунктом 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, наказом Головного управління "Про організацію роботи з питань пенсійного забезпечення" від 13.11.2020 №625, Головне управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 22.03.2021 прийняло рішення №528, яким відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за Списком 2 відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Підставами прийняття даного рішення №528 від 22.03.2021 зазначено, що згідно з наданими документами, страховий стаж позивача становить 26 років 9 місяців, в тому числі: 10 років 02 місяці - за Списком № 2. Відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, та за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи в період звернення з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівники, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку чоловікам на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи. До страхового та пільгового стажу не зараховано період роботи з 14.12.2006 по 22.12.2007 на території Російської Федерації в "ООО "Содружество-Радужный-2", оскільки рішенням Комісії, що діє при Головному управлінні Пенсійного фонду України в області з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах не підтверджено стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2, так як "ООО "Содружество-Радужный-2" не сплачувало страхові внески за вказаний період за заявника. До страхового стажу також не враховано період роботи на території Російської Федерації з 11.04.2012 по 16.01.2013 в "ОАО "Корпорация Севергазсервис", оскільки він не підтверджений компетентними органами Російської Федерації відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Зазначено, що оскільки документально підтверджений страховий стаж роботи становить 26 років 9 місяців, при необхідних 28 роках, то законних підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 немає (а.с.15, 16).

Позивач, не погоджуючись із вказаними вище діями та рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність. Таким чином, наявні підстави для з врахування позивачу пільгового стажу за періоди його роботи в районах Крайньої Півночі у Тазівській нафтогазорозвідувальній експедиції та Юрхаровській нафтогазорозвідувальній експедиції з 07.06.1985 по 03.05.1990 на посаді помічник бурильника 3-го і 4-го розряду, із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців відповідно до записів трудової книжки позивача. Щодо періоду роботи з 14.12.2006 по 22.12.2007 у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Содружество-Радужный-2", то такий підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними архівними довідками. Крім того, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене підприємствами. Також, суд вважав, що з метою ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 16.03.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено.

Ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таке ж положення міститься у п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року.

Відповідно до п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, постанови Ради Міністрів Союзу РСР №148 від 10 лютого 1960 року Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

За змістом наведеної норми (в редакції Закону №32-V від 26 липня 2006 року) пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

У п.7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС №530/П-28 від 16 грудня 1967 року, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року Про розширення пільг осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, Ямало-Ненецький автономний округ і Усінський район Комі АРСР належать до районів Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Підпунктом д пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно з п.3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР №148 від 10 лютого 1960 Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

При цьому, п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що основним документом, що підтверджує факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка.

Разом з тим, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року по справі № 302/662/17-а, від 18 грудня 2018 року по справі №263/13671/16-а, від 10 січня 2019 року по справі №352/1612/15а, від 10 вересня 2019 року по справі №348/2208/16-а, від 14 листопада 2019 року по справі №265/6105/16-а.

Матеріалами справи стверджується, зокрема, згідно із записами в трудовій книжці ОСОБА_1 у період:

- з 07.06.1985 по 31.01.1987 працював на постійній основі у Тазівській нафтогазорозвідувальній експедиції на посаді помічника бурильника 3-го і 4-го розряду;

- з 01.02.1987 по 31.07.1989 працював на постійній основі у Юрхаровській нафтогазорозвідувальній експедиції на посаді помічника бурильника 4-го розряду;

- з 01.08.1989 по 03.05.1990 працював на постійній основі у Тазівській нафтогазорозвідувальній експедиції на посаді помічника бурильника 4-го розряду.

Вищезазначені записи у трудовій книжці позивача скріплені підписом вповноваженої особи роботодавця та відповідною печаткою, а також зазначено накази, згідно з якими позивач був прийнятий на роботу та звільнений (переведений) з роботи у спірний період.

При цьому, доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, при цьому, відповідач не оскаржує сам факт роботи позивача у спірний період у вказаних підприємствах.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування періоду роботи позивача з 07.06.1985 по 03.05.1990 в районах Крайньої Півночі і місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі до трудового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.

Покликання відповідача на те, що обов`язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік роботи за один рік 6 місяців є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості, у спірних правовідносинах не ґрунтується на законі, оскільки з огляду на зміст п.5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (в редакції Закону №32-V від 26 липня 2006 року) пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

Аналогічного висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі №348/2208/16-а, від 14 листопада 2019 року по справі №265/6105/16-а.

Крім того, Верховний Суд вже висловив правову позицію з цього питання, так, у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а зазначив, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Щодо не врахування стажу роботи позивача за період з 14.12.2006 по 22.12.2007 у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Содружество-Радужный-2", то вказаний період роботи позивача в місцевості, яка прирівняна до районів Крайньої Півночі, підтверджується записами №№30, 31 трудової книжки позивача та архівними довідками адміністрації м. Радужний, Ханти-Мансійського автономного округа-Югра (Тюменської області) від 17.11.2020 за №№557/Х/01, 557/Х/02 (а.с.10, 13, 14).

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці, відповідачем суду не надано. При цьому, відповідачем не заперечується їх достовірність, а в своїх аргументах відповідач покликається на несплату товариством страхових внесків. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Статтею 7 даної Угоди встановлено, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З вищенаведених норм міжнародних угод, вбачається, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Натомість, з матеріалів справи слідує, що підставою для відмови в урахуванні вказаного періоду роботи до трудового стажу позивача для обрахунку та призначення пенсії слугували доводи відповідача побудовані на приписах національного законодавства, відносно яких відповідач дійшов висновку, що право на призначення пенсії та врахування стажу і заробітної сплати за періоди роботи на території Російської Федерації може бути реалізовано позивачем лише за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) із доходів позивача.

Колегія суддів вважає такі висновками відповідача безпідставними, позаяк з приведених міжнародних угод слідує, що обчислення стажу роботи позивача за період з 14.12.2006 по 22.12.2007 у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Содружество-Радужный-2" на території Російської Федерації має здійснюватися згідно із законодавством сторони, на території якої відбулася трудова діяльність і набутий на її території стаж.

Як наслідок зарахування вказаного трудового стажу до періоду, який враховується при призначені пенсії враховується відповідне законодавство Російської Федерації.

Проте, відповідач на вказані положення міжнародних угод не зважив і натомість щоб з`ясувати та проаналізувати положення законодавства Російської Федерації на території якої відбулася трудова діяльність позивача на предмет порядку зарахування такого стажу роботи до періоду, який враховується для призначення пенсій на цій території, відповідач аналізував положення національного законодавства України (Закон «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 та Закон «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464, умови яких передбачать зарахування до стажу, який дає право на призначення пенсії виключно за умови сплати страхових внесків). Проте, наявність таких застережень за нормами національного законодавства України не вказує обов`язкову на наявність таких же норм та застережень у законодавстві Російської Федерації.

Як наслідок, бездіяльність відповідача щодо не зарахування вказаного періоду роботи позивача на території Російської Федерації з 14.12.2006 по 22.12.2007 до стажу, що дає право на призначення пенсії обґрунтована нормами національного законодавства України є протиправною, адже таке неврахування здійснено без фактичного аналізу перелічених міжнародних угод та законодавства Російської Федерації з вказаного питання.

Крім того, згідно статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника.

Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене підприємствами.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Враховуючи наведене, Головним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області безпідставно не взято до уваги період роботи позивача у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Содружество-Радужный-2" з 14.12.2006 по 22.12.2007 на посаді помічник бурильника в цеху поточного та капітального ремонту нафтових та газових свердловин, тобто 1 рік 8 днів страхового стажу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до загального трудового стажу роботу у товаристві з обмеженою відповідальністю "Содружество-Радужный-2" у період з 14.12.2006 по 22.12.2007 на посаді помічник бурильника в цеху поточного та капітального ремонту нафтових та газових свердловин.

Щодо доводів апелянта про втручання у дискреційні повноваження відповідача, то колегія суддів вказує на наступне.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (пункт 4.1 Порядку № 22-1).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

За приписами пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію, суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

Відповідно до параграфу 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 03.04.2008 у справі «Корецький та інші проти України», щоб положення національного закону відповідали цим вимогам (бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю), він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується («Маестрі проти Італії»).

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення ЄСПЛ від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява №28342/95, п.61, ECHR 1999-VII), встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Тобто, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п.62, справа «Брумареску проти Румунії»), тобто поваги до остаточного рішення суду.

Крім того, згідно п. 70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04), ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог і визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії №528 від 22.03.2021 та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 16.03.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення названого адміністративного позову.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі №300/1911/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 29 листопада 2021 року.