Справа № 140/3648/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 140/3648/21 пров. № А/857/16290/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року (суддя Дмитрук В.В., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у квітні 2021 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у включенні до страхового стажу період роботи на посаді заступника директора в ТОВ «Апіс» з 15.09.1992 по 12.03.1995; зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на отримання пенсії за віком, відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 в ТОВ «Апіс» на посаді заступника директора та призначити пенсію за віком з дня звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 26.09.2012.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що листом №2717-2399/Х-02/8-0300/21 від 02.04.2021 Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області відмовило ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 у ТОВ «Апіс» на посаді заступника директора у зв`язку відсутністю даних про реорганізацію підприємства та засвідчення запису про звільнення гербовою печаткою СРСР. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною та такою, що порушує її права та законні інтереси.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі №140/3648/21 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у включенні до страхового стажу періоду роботи на посаді заступника директора в ТОВ «Апіс» з 15 вересня 1992 року по 12 березня 1995 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання пенсії за віком, відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи з 15 вересня 1992 року по 12 березня 1995 року в ТОВ «Апіс» на посаді заступника директора, з дня звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 26 вересня 2012 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивач пропустила встановлений ст. 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом. Так, звертаючись у березні 2021 року до відповідача із заявою щодо зарахування до стажу періоду роботи з 15 вересня 1992 року по 12 березня 1995 року в ТОВ «Апіс» позивач вже знала, що починаючи з 26.09.2012 розмір її пенсії обчислювався та виплачувалась пенсія без врахування цього періоду. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на правильність висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 з 26.09.2012 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, як одержувач пенсії за віком, розмір якої визначено відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 19.03.2021 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою, в якій просила включити в її страховий стаж періоди роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 на посаді заступника директора в ТОВ «Апіс» (а.с.12).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №2717-2399/Х-02/8-0300/21 від 02.04.2021 повідомлено ОСОБА_1 про відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 в ТОВ «Апіс» на посаді заступника директора, у зв`язку відсутністю даних про реорганізацію підприємства та засвідчення запису про звільнення гербовою печаткою СРСР (а.с.13).

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у включенні до страхового стажу періоду роботу на посаді заступника директора в ТОВ «Апіс» з 15 вересня 1992 року по 12 березня 1995 року, у зв`язку з чим Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зобов`язане зарахувати до стажу роботи позивача, що дає право на отримання пенсії за віком, відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи з 15 вересня 1992 року по 12 березня 1995 року в ТОВ «Апіс» на посаді заступника директора, з дня звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 26 вересня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, прийнятий 09.07.2003 (далі Закон №1058- IV).

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Згідно зі статтею 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 26 Закону №1058-IV визначено порядок та умови призначення пенсії за віком особі після досягнення нею віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 досягла 60 річного віку, перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, як одержувач пенсії за віком.

Відповідно до частин першої та третьої статті 44 Закону №1058-VІ заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 цього ж Закону пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до змісту листа відповідача №2717-2399/Х-02/8-0300/21 від 02.04.2021 позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 у ТОВ «Апіс» на посаді заступника директора у зв`язку відсутністю даних про реорганізацію підприємства та засвідчення запису про звільнення гербовою печаткою СРСР.

Із записів копії трудової книжки позивача від 01.07.1978 НОМЕР_1 встановлено, що позивач, зокрема, працювала з 15.09.1992 у ТОВ «Апіс» на посаді заступника директора та 12.03.1995 звільнена з роботи у ТОВ «Апіс» у зв`язку із переводом на іншу роботу на підставі частини першої пункту 5 статті 36 КЗпП України (а.с.9-10).

Відповідно до статті 48 КЗпП України та статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Така ж норма міститься у постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) та у пункті 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі Інструкція №58).

Згідно з частиною другою пункту 1 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 2.2 Інструкції №58 передбачено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Як передбачено приписами пункту 2.3 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.5 Інструкції №58 з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

На підставі вказаного вище можна дійти висновку про те, що обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Судом встановлено, що підставою для незарахування періоду роботи позивача з 15.09.1992 по 12.03.1995 є те, що запис про звільнення в трудовій книжці завірений печаткою на якій наявний напис СРСР, а також відсутні дані про реорганізацію підприємства.

Колегія суддів з приводу наведеної відповідачем підстави для відмови в зарахуванні позивачу до стажу роботи періоду роботи вважає за необхідне зазначити, що з 24.08.1991 (з дня проголошення України незалежною демократичною державою) заміна печаток на підприємствах відбувалась поступово і протягом значного часу.

Та обставина, що ТОВ «Апіс» не замінило печатку після припинення СРСР, не є достатньою підставою вважати, що документи, які засвідчені нею, є такими, що не підлягають застосуванню або є нечинними та недостовірними. Висновок відповідача про те, що період роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 неможливо зарахувати до страхового стажу у зв`язку з тим, що період роботи в даній організації завірено печаткою з написом СРСР не має належного законодавчого обгрунтування, оскільки положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 №2318-XII «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» та «Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів», затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 №643, на яку посилається відповідач не містять вказівок та положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок їх заміни.

Крім того, як зазначено вище, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах покладається саме на відповідальну особу такого підприємства.

Тобто, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці. Таким чином, запис про звільнення в трудовій книжці завірений печаткою, на якій наявний напис СРСР, та посилання відповідача на відсутність записів про реорганізацію товариства у трудовій книжці, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу особи, який дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Така ж правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 та від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області протиправно не зараховано до загального трудового стажу позивача період роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995. Судом також встановлено, що вперше позивач звернулася до органу Пенсійного фонду своєчасно, досягнувши встановленого законом віку та маючи, передбачений статтею 26 Закону №1058-IV страховий стаж.

Вказана обставина не спростовується сторонами, а тому ОСОБА_1 має право на пенсію за віком з дати первинного звернення.

Згідно з пунктами 1.6, 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ 25.11.2005 №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до приписів статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка міститься у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі №593/283/17, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо незарахування ОСОБА_1 спірного періоду її роботи до страхового стажу при призначенні пенсії за віком відповідають вимогам законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зарахування до трудового стажу позивача періоду роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 у ТОВ «Апіс» з 26.09.2012.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 26.09.2012, то апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту вказаної норми слідує, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 з 26.09.2012 призначено пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», права позивача у частині призначення пенсії за віком відповідачем не порушено.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В ході розгляду цієї справи судом встановлено протиправність дій (рішень) пенсійного органу, що спричинило незарахування до трудового стажу позивача періоду роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 в ТОВ «Апіс». За таких обставин, у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України не застосовується, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

Така ж правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №806/1952/18.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі № 140/3648/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш