Справа № 400/3431/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 р. № 400/3431/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вісла", вул. Центральна, 35, с. Новоселівка, Арбузинський район, Миколаївська область, 55290,вул. Потьомкінська, 114, м. Миколаїв, 54001

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,

про:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 27.04.21 р. № 03,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «ВІСЛА» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС в Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогами:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у Миколаївській області від 27.11.2021 р. № 03;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМАВІСЛА судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що не погоджується з висновками викладеними в Аті перевірки від 07.04.2021р. та з прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 27.04.2021р., оскільки викладені відповідачем доводи в Акті не відповідають дійсним обставинам справи. Позивачем подавались податкові декларації за 2020-2021 роки з податку на додану вартість, сумнівів до яких з боку посадових осіб податкового органу не виникало. Зокрема, відповідач в акті зазначив, що невідомо з яких підстав податковий кредит почав формуватись з серпня 2020 року, проте доводів про таку думку відповідач в акті не навів. На вимогу податкового органу позивачем надано всі запитувані документи, проте не відомо з яких підстав відповідач визначив інший початок податкового періоду, ніж той який визначений в податковій декларації за січень 2021 року. Позивач вважає, що ним було надано всі запитані документи та пояснення за проведеними операціями з вересня по січень 2020 року, які свідчать про реальність господарських операцій проведених у вересні 2020 року та суму задекларованого податкового кредиту за весь період. Таким чином, позивач вважає, що ним виконано всі вимоги відповідача, а наведені в акті перевірки контролюючим органом факти, не відповідають дійсності. Позивач просив задовольнити позов повністю.

Відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог, про що вказав у письмовому відзиві на позовну заяву. Відповідач зазначив у відзиві, що встановлені під час перевірки порушення з боку позивача зафіксовані в акті перевірки від 07.04.2021р., зокрема встановлено порушення п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість за січень 2021 року на суму ПДВ 390451 гривень. Відповідач вважає, що ТОВ «АГРОФІРМА «ВІСЛА» при заповненні Додатку 2 «Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)» за січень 2021 року недостовірно зазначено періоди, в яких виникло від`ємне значення звітного (податкового) періоду, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. За результатами декларування податку на додану вартість за вересень 2020 року відсутнє від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. У рядок 16 Декларації за вересень 2020 року позивачем включено значення рядка 21 Декларації за серпень 2020 року, частина якого в розмірі 390453 грн. була включена до рядків 21 податкових Декларацій за вересень - грудень 2020 року, січень 2021 року. Таким чином, відповідач вважає, що формування показника рядка 21 декларації з ПДВ за січень 2021 року в сумі ПДВ 14 417 531 грн. виникло з серпня 2020 року. Станом на 31.03.2021 (останній день перевірки) ТОВ «АГРОФІРМА «ВІСЛА» запитувані документи за період серпень 2020 року, які вплинули на формування від`ємного значення за січень 2021 року, надані не були, що стало підставою для складання відповідних висновків акту перевірки від 07.04.2021р. та винесення контролюючим органом оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення. В задоволенні позову відповідач просив відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги та вказав про те, що Під час проведення перевірки посадові особи відповідача намагались вийшли за межі наданих їм повноважень та змінити предмет перевірки. Відповідач мав право проводити перевірку в межах і рамках встановлених наказом про проведення перевірки, а саме звітний період зазначений в податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2021 року. Позивач не мав повноважень виходити за межі перевіряємого періоду в рамках наявного наказу про проведення перевірки. Позивач вважає, що під час проведення перевірки посадові особи не виявили порушення з боку позивача в частині своєчасності подання податкової декларації, достовірності задекларованих даних, повноти нарахування та сплати усіх передбачених податків та зборів, а також інших порушень. Висновок в акті і податкове повідомлення-рішення ґрунтується виключно на тому, що посадові особи самостійно вирішили змінити інформацію, що викладену у податковій декларації та на тому, що позивач не виконав явно незаконну вимогу посадових осіб відповідача. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим, неналежним та недостатнім доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Відповідач не погодившись з відповіддю на відзив позивача, надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких висловив аналогічну думку викладену у відзиві на позов. В задоволенні позову відповідач просив відмовити повністю.

Ухвалою від 21.05.2021 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

У судове засідання 30.07.2020р. сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Заяв чи інших клопотань по суті справи до суду від сторін не надходило.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «ВІСЛА» є юридичною особою, яка займається господарською діяльністю згідно КВЕД 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Головним управлінням ДПС у Миколаївській області на підставі направлень на перевірку від 23.03.2021р. №696/14-29-07-10, № 697/14-29-07-10, в період з 23.03.2021 року по 31.03.2021

року проведена документальна планова виїзна перевірка платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «ВІСЛА» ( ) з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, відповідно до затвердженого плану перевірки, про що складено акт від 07.04.2021 №2805/14-29-07-03/33434835.

Відповідно до вказаного вище Акту від 07.04.2021р., контролюючим органом встановлено порушення з боку позивача п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3 ст.198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість за січень 2021 року на суму ПДВ 390451 гривень.

На підставі висновків зазначеної перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 27.04.2021р. за № 03 форми «В4», яким зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість на 390451,00 гривні.

Позивач не погодився з висновками акту перевірки, подав до ДПС України скаргу в порядку адміністративного оскарження на вказане податкове повідомлення-рішення, проте не дочекавшись рішення щодо розгляду його скарги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідив наявні у справі докази та Акт перевірки від 07.04.2021р., суд дійшов наступного висновку.

Перевірка контролюючим органом проводилась на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі ГІКУ) у зв`язку із тим, що платником подано декларацію з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

В Акті перевірки відповідач дійшов висновку, що позивачем порушено п.185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188. п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПКУ, що в свою чергу спричинило завищення від`ємного значення з податку на додану вартість.

В обгрунтування свого висновку посадові особи відповідача зазначили в Акті, що позивачем не було надано на запит відповідача пояснення та документальне підтвердження щодо задекларованого від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в розмірі 14 417 531 грн. за січень 2021 р., з моменту його виникнення серпня 2020 року.

Суд зазначає, що позивач подавав податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2021 р. в порядку та на умовах визначених Главою 2 Розділу II ПКУ та наказу Мінфін України № 21 від 28.01.2016 р., що підтверджується матеріалами справи.

Зокрема, позивачем було подано податкову декларацію за січень 2021 року з додатками в якій відображено наростаючим підсумком суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у якому виникло значення, а саме в таблиці 1 Додатку 2 відображено податковий період з вересня 2020 року по січень 2021 р., що в свою чергу склало 14 417 531 грн.

Отже, суд вважає, що висновок відповідача про те, що податковий кредит почав формуватись з серпня 2020 року є необґрунтованим та недоведеним належним чином, а викладені доводи в Акті не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, під час заповнення та подання податкової декларації за січень 2021 р. позивачем відображено в розділі II «Податковий кредит» (рядки 10, 11 та 13 декларації) включаються обсяги придбання (виготовлення, будівництва, спорудження, створення) з податком на додану вартість (рядок 10.1); у рядку 16 відображено від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду. У рядок 16.1 перенесено значення рядка 21 декларації за попередній звітний (податковий) період. У рядку 17 зазначено суму податкового кредиту (сума значень рядків 10.1 + 16 колонки Б), що становить 14 417 531 грн. В результаті розрахунку значення різниці між сумою податкових зобов`язань (рядок 9) і податкового кредиту (рядок 17) отримано від`ємне значення та заповнено рядок 19 декларації. У рядку 20 заповнено суму від`ємного значення, що не перевищує суму обчислену відповідно до пункту 2001.3 ст. 2001 розділу V ПКУ на момент подання податкової декларації (рядок 19 - 19.1). У рядках 20.3 та 21 зазначено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного періоду. Варто зазначити, що суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у якому виникло значення відображено в

таблиці 1 додатку 2 до податкової декларації. Відображений у цій таблиці податковий кредит формувався починаючи з вересня 2020 року до січня 2021 року, а саме у вересні сума кредиту склала 390 451 грн., у жовтні 9 042 грн., у листопаді 6 464 917 грн., у грудні 1 583 671 грн., у січні 5 969 450 грн. Якщо додати вказані суми, то залишок податкового кредиту у звітному (податковому) періоді складає 14 417 531 грн.

Крім того, суд зауважує, що проведений підрахунок податкового кредиту, як суми від`ємного значення за поданий період не піддавався сумніву посадовими особами відповідача, а господарські операції та контрагенти, яких перевіряли посадові особи відповідача не викликали обґрунтованих сумнів та підозр, що могли б вплинути на результат визначення податкового кредиту. Підтвердженням цьому є відсутність записів в Акті щодо господарських операцій за період з вересня по січень 2020 року.

Також слід вказати на те, що позивачем було і раніше подано податкові декларації з податку на додану вартість за вересень, жовтень, листопад, грудень 2020 року, де з таблиць 1 додатку 2 до кожної податкової декларації вбачається, що податковий кредит відображений у податковій декларації за січень 2021 року повністю відповідає раніше поданим деклараціям, тобто його не було завищено або зменшено самим позивачем.

На думку суду, посадові особи відповідача прийняли рішення, без законних на те підстав, під час проведення перевірки відступити від інформації викладеної у податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2021 року та наданих документів для перевірки і надали запит про надання пояснень та документального підтвердження щодо задекларованого від`ємного значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в розмірі 14 417 531 грн. за січень 2021 р., з моменту його виникнення серпня 2020 року. В свою чергу позивач прийняв рішення відмовити у наданні такої інформації, так як відповідач не обгрунтував свій запит належним чином.

Враховуючи, що позивачем не було надано запитані документи та відповідачем було самостійно, без жодних на те підстав, визначено інший початок податкового періоду, ніж той що зазначено в податковій декларації за січень 2021 року, відповідач зазначив, в Акті що ТОВ АГРОФІРМАВІСЛА при заповненні Додатку 2 Довідка про суму від`ємного значенні звітного періоду (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) за січень 2021 року недостовірно зазначено періоди, в яких виникло від`ємне значення звітного (податкового) періоду, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Статтею 44 ПКУ встановлено вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, а також документального підтвердження виконання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи. Абзацом 1 п. 44.1 цієї статті встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Абзацом 1 п. 44.2 цієї статті встановлено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Абзацом 1 п. 44.6 цієї статті встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Відповідно до п. 85.1 ст. 85 ПКУ забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом. Пунктом 85.2 ст. 85 ГІКУ встановлено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. Відповідно до п. 85.8 ст. 85 ПКУ посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

За аналізом вказаних норм вбачається, що платники податку під час перевірки зобов`язаний надати контролюючому органу документи, пов`язані з предметом перевірки.

В даному випадку предметом перевірки була податкова декларація з податку на додану вартість за січень 2021 року.

Під час перевірки посадовими особами відповідача не було виявлено порушень пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів позивачем у задекларованому періоді.

Проте, на думку суду, посадові особи податкового органу вийшли за межі предмету перевірки та самостійно визначили, що початком початкового періоду в податковій декларації має бути серпень 2020 року і в Акті зазначили, що позивач не повинен був враховувати податковий кредит у вересні 2020 року в декларації. Зокрема, в Акті перевірки вказано:Слід зазначити, що за результатами декларування податку на додану вартість за вересень 2020 року відсутнє від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. У рядку 16 Декларації за серпень 2020року, частина якого в розмірі 390453 грн. була включена до рядків 21 податкових Декларацій за вересень - грудень 2020 року, січень 2021 року.

Суд вважає, що зазначений висновок відповідача не має нічого спільного з реальними обставинами справи. У податковій декларації ТОВ «АНГРОФІРМА «ВІСЛА» з податку на додану вартість за серпень 2020 року, зокрема в таблиці 1 додатку 2, відображено податковий кредит в сумі 7 612 594 грн. У податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2020 року, зокрема в таблиці 1 додатку 2, відображено податковий кредит в сумі 390 451грн.

Крім цього, ще однією підтверджуючою обставиною того, що відповідач вийшов за межі предмета перевірки є те, що абз. 2 п. 81.1 ст. 81 ПКУ встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу.

В порядку визначеному вказаною статтею відповідачем було складено наказ №594-п від 17.03.2021 р. яким визначено прийнято рішення провести перевірку з питання дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість.

З аналізу вказаного можливо зробити висновок, що якби під час проведення перевірки у посадових осіб виникли питання щодо правильності ведення податкового обліку і звітності позивачем за серпень 2020 року, то відповідач повинен був видати наказ за яким призначив би перевірку саме податкової звітності за серпень 2020 року, проте ним цього не було вчинено, що і створило умови для порушення процедури перевірки посадовими особами відповідача.

Отже, з урахуванням зазначеного вище, суд вважає, що зроблений відповідачем висновок про те, що податковий кредит відображений у податковій декларації позивача почав формуватися саме з серпня 2020 року, є необгрунтованим та не підтвердженим належними доказами з боку контролюючого органу. Тому, зазначене вище чітко вказує на порушення порядку та умов проведення перевірки посадовими особами контролюючого органом, а саме тим, що посадові

особи відповідача вийшли за межі предмету перевірки.

Крім того, п. 198.1 ст. 198 ПКУ визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Абзацом 6 п. 198.2 ст. 198 ГІКУ визначено, що датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Відповідно до п. 198.3 ст. 198 КУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Так, на підставі вказаних та інших норм податкового законодавства позивачем було відображено у податковій декларації за січень 2021 року суму податкового кредиту, який наростаючим підсумком по операціям з вересня 2020 по січень 2021 склав 14 417 531 грн. Суд вважає, що позивач достовірно вказав інформацію про те, що сума податкового кредиту відображена у податковій декларації за вересень 2020 року була сформована на підставі операцій, які відбулись у вересні. Податковий кредит, який би міг перейти з господарських операцій з серпня 2020 року на вересень 2020 року у позивача не було.

Крім того, як відображено у Акті перевірки позивачем було надано всі запитані документи та пояснення за проведеними операціями з вересня по січень 2020 року, що підтверджується відміткою на цих листах-відповідях та описом отриманих документів в Акті.

Зокрема, позивачем під час проведення перевірки було надано документи, що підтверджують господарські операції проведені в вересні 2020 року та суму задекларованого податкового кредиту за весь період і у посадових осіб відповідача не виникло сумнівів щодо реальності таких операцій та суми задекларованого податкового кредиту.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення не містить жодної правової підстави, визначеної Податковим кодексом України, для його складання.

Отже, суд з урахуванням вищевикладеного, вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.04.2021р. є таким, що не ґрунтується на нормах Податкового кодексу України та підлягає скасуванню.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач визначивши в Акті перевірки порушення з боку ТОВ «АГРОІФРМА «ВІСЛА», зробив хибний висновок, заснований на припущеннях, та не підтвердженим жодним належним та допустимим доказом.

Згідно приписів ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку суд вважає, що податковий орган, складаючи акт перевірки та податкові повідомлення-рішення, діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не довів та не обґрунтував її належними доказами.

За таких обставин позов належить задовольнити, оскільки він обґрунтований та підтверджений матеріалами справи.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 10288,00грн. суд повідомляє таке.

Згідно із статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу представник позивача подав до суду такі документи: копію договору про надання правової допомоги від 01.05.2021р., копія ордеру на надання правової допомоги серії ВЕ від 17.05.2021р., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК № 001872, копію акта про надані послуги від 24.10.2021р., копію видаткового касового ордеру від 26.10.2021р. на суму 10288,00грн.

Дослідив зазначені докази у сукупності, суд установив, що заявлені до стягнення 10288,00 грн. витрат на правову допомогу складаються з наданих адвокатом послуг визначений в аткі наданих послуг від 26.10.2021р., вартість за які складає 6384,00грн.

Згідно пукту 4.2 рзділу 4 договору про надання правової допомоги від 01.05.2021р., окрім сплати за надані послуги, клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар успіху у розмірі 1% від суми позову в рамках справи якої винесено позитивне судове рішення на користь клієнта.

Відповідач 03.11.221р. надав до суду клопотання, в якому вказав про те, що розмір витрат

заявлених представником позивача до стягнення є необгрунтованим та не підтвердженим жодним доказом з боку позивача, оскільки не надано до справи підтвердження того, що дійсно такі послуги були надані адвокатом ТОВ "АГРОІФРМА "ВІСЛА". В задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу відповідач просив відмовити.

Частиною сьомою статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 року у справі №240/3888/19, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, від 11 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 640/194/98/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Зважаючи на те, що справа є складною, розглянута в порядку письмового провадження, незначний обсяг матеріалів справи (поданих позивачем доказів), суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 10288,00 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки саме така сума, на думку суду, є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вісла" (вул. Центральна, 35, с. Новоселівка, Арбузинський район, Миколаївська область, 55290, код ЄДРПОУ 33434835) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 27.11.2021 р. № 03.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вісла" (вул. Центральна, 35, с. Новоселівка, Арбузинський район, Миколаївська область, 55290, код ЄДРПОУ 33434835) судовий збір в розмірі 5856,77 грн., сплачений платіжним дорученням № 1965 від 17.05.2021р.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул.Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вісла" (вул. Центральна, 35, с. Новоселівка, Арбузинський район, Миколаївська область, 55290, ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10288,00грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов