Справа № 200/10134/21
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 р. Справа№200/10134/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (далі - відповідач), відповідно до якого просить:

визнати протиправним та скасувати рішення № 05 від 02.07.2021 року відповідача щодо відмови позивачу про перехід на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеного у довідках виданих Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 15.06.2021 року № 0574-08-8/18609, 0574-08-8/18607, 0574-08-8/18605;

зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу з 25.06.2021 року пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеного у довідках виданих Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 15.06.2021 року № 0574-08-8/18609, 0574-08-8/18607, 0574-08-8/18605.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебуває на обліку у відповідача, як отримувач пенсії по інвалідності, на підставі Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України № 1058-IV).

Позивач зазначає, що 25 червня 2021 року звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності другої групи, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" (далі - Закон № 3723-ХІІ).

Проте,Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, рішенням від 02 липня 2021 року № 05, відмовило їй у переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України № 1058-ІV на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ, у зв`язку з недосягненням нею певного пенсійного віку.

Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що не відповідає чинному законодавству України, оскільки на час подання заяви вона мала більше 15 років стажу державного службовця, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Представник відповідача надав письмовий відзив, проти задоволення позовних вимог заперечує, серед іншого зазначає, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та на час звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший досягла сорока чотирьох років.

Вказує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-XII після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 № 889-VІІІ (далі - Закон №889-VIII ), а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Відповідач стверджує, що станом на 01 травня 2016 року вона мала стаж державного службовця більше 10 років, проте позивач не має права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ на підставі п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII, оскільки на час звернення до відповідача з відповідною заявою не досягла шістдесятирічного віку.

Також відповідач зазначив, що після 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 року № 899 «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723 «Про державну службу» лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року «Про державну службу» та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 року «Про державну службу» вік і страховий стаж. Особи з числа держслужбовців, яким встановлено інвалідність, з 01.05.2016 року втратили право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця у розмірах визначених ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», проте зберегли право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у встановлених ст. 33 цього Закону розмірах.

На підставі викладеного відповідач вважає, що діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про державну службу». З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У встановлений строк судом позивач надала відповідь на відзив у якому підтримала свою позицію щодо задоволення позовних вимог та зазначила, що 25 березня 2021 року вона не зверталась ні з якою заявою щодо переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію відповідно до Закону України № 3723-ХІІ.

Вказала, що із заявою про переведення з пенсії по інвалідності другої групи призначеної відповідно до Закону України № 1058-ІV на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ вона звернулась до відповідача 25 червня 2021 року та саме на підставі цієї заяви відповідачем було винесено спірне рішення від 02.07.2021 року № 05.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , (а.с. 5-8).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122 є органом державної влади, про що вказано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

Згідно довідки Міністерства охорони здоров`я України до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 416011 встановлено, що ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності (а.с. 26).

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначені обставини не спростовуються сторонами та підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 .

25 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, відповідно до якої просила перевести її на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 66).

До заяви позивачем були надані наступні документи: копію паспорта НОМЕР_1 ; копію картки платника податків; копію трудової книжки НОМЕР_4 ; копію довідки 0574-08-8/18609 від 15.06.2021 року; копію довідки 0574-08-8/18607 від 15.06.2021 року; копію довідки 0574-08-8/18605 від 15.06.2021 року; копію довідки МСЕК.

За наслідком розгляду поданої заяви відповідачем було прийнято рішення № 05 від 02.07.2021 року про відмову в проведенні перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу», з посиланням на відсутність необхідного віку.

Зі спірного рішення видно, що відповідно до ст. 45 Закону України № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Вказано, що з 1 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIIІ (далі - Закон № 889-VIIІ), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.199 року (далі - Закон № 3723-ХІІ).

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889- VIIІ Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 3723) втратив чинність, крім статті 37, що застосовується для осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIIІ визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим законом (01.05.2016 року) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України 3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону 3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Також зазначено, що пенсії відповідно до Закону № 889-VIII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (стаття 37 Закону № 3723-ХІІ) призначаються за умови:

досягнення ними пенсійного віку 60 років;

мають необхідний страховий стаж, відповідно до ст. 26 Закону № 1058 (зокрема, жінки в період з 01 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - 34 роки);

не отримували пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

Враховуючи норми чинного законодавства відсутні підстави для переведення на пенсію за іншим Законом згідно поданої заяви (а.с. 27).

Інших підстав обґрунтування вищезазначені рішення відповідача не містить, що виключає право відповідача посилатись у своїх запереченнях на інші обставини та інше обґрунтування підстав його прийняття.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення "Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XIIу порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XIIу порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XIIвизначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IVособам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12ст. 37 Закону № 3723-XII).

З матеріалів справи встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 встановлено, що з 07.03.2001 року по 31 травня 2021 рік позивач працювала на різних посадах державної служби у Пенсійному фонді та 31 травня 2021 року на підставі наказу від 31 травня 2021 року № 54-О її було звільнено з посади начальника відділу по роботі з персоналом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у зв`язку з реорганізацією відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (а.с. 10-19).

Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби 20 років, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому, відповідно, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи, відповідно до Закону № 3723-XII.

Суд звертає увагу відповідача на те, що закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 від 13 лютого 2019 року.

В силу вимог частини п`ятої статті 13 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку про протиправність та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 05 від 02.07.2021 року «Про відмову в проведенні перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 25 червня 2021 року пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеного у довідках виданих Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 15.06.2021 року № 0574-08-8/18609, 0574-08-8/18607, 0574-08-8/18605, суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У спірних у цій справі правовідносинах, в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні.

Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Враховуючи те, що відповідач протиправно відмовив позивачу в переведенні на пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», суд приходить висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача призначити та здійснити нарахування й виплату позивачу пенсії державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII з 25 червня 2021 року, тобто з моменту звернення із заявою № 2352 про перерахунок пенсії від 25 червня 2021 року.

При цьому, суд вказує на те, що частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, пенсія по інвалідності державному службовцю у відповідності до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд зазначає, що ані стаття 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, ані Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин не містять положень стосовно того, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Згідно ч. 5 ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній служби пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Крім цього, у вказаній вище зразковій справі Велика Палата Верховного суду зазначила: "Крім того, для належного захисту порушених прав позивачки слід зобов`язати відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату з 31 січня 2018 року пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідці від 31 січня 2018 року."

З огляду на викладене, суд приходить висновку про зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу з 25.06.2021 року пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеного у довідках виданих Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 15.06.2021 року № 0574-08-8/18609, 0574-08-8/18607, 0574-08-8/18605, з урахуванням виплачених сум пенсії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 05 від 02.07.2021 року відповідача щодо відмови позивачу про перехід на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеного у довідках виданих Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 15.06.2021 року № 0574-08-8/18609, 0574-08-8/18607, 0574-08-8/18605, зобов`язання відповідача призначити та здійснити нарахування й виплату позивачу з 25.06.2021 року пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеного у довідках виданих Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 15.06.2021 року № 0574-08-8/18609, 0574-08-8/18607, 0574-08-8/18605, з урахуванням виплачених сум пенсії.

У позовній заяві позивач просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у вигляді подання суду відповідного звіту є правом, а не обов`язком суду.

Судове рішення, відповідно до Конституції України, є обов`язковим до виконання.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати у місячний строк звіт про виконання про виконання судового рішення, відповідно до ст. 382 КАС України.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати нею понесено не було, отже, відшкодуванню вони не підлягають.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про державну службу», «Про судовий збір», Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 05 від 02.07.2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 про перехід на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеного у довідках виданих Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 15.06.2021 року № 0574-08-8/18609, 0574-08-8/18607, 0574-08-8/18605.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) призначити та здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорту серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 25.06.2021 року, пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеного у довідках виданих Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 15.06.2021 року № 0574-08-8/18609, 0574-08-8/18607, 0574-08-8/18605, з урахуванням виплачених сум пенсії.

Повне судове рішення складене 29 листопада 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч