Справа № 520/16077/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

29.11.2021 р. справа №520/16077/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у письмовому провадження у порядку ст. 287 КАС України справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник, боржник)
до треті особи -Московського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) (далі за текстом - відповідач, орган публічної адміністрації, владний суб`єкт, адміністративний орган, Відділ, ВДВС) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
проскасування постанов, -
встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Московського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Соклакової О.М. про відкриття виконавчого провадження за ВП №66368134, 2) визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Московського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Соклакової О.М. про відкриття виконавчого провадження за №66367242.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що оскаржені постанови у спірних правовідносинах винесені безпідставно.

Відповідач був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи по суті, але процесуального документу із викладенням власної правової позиції по суті спору до суду не подав, участі уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Суд зауважує, що даний спір склався з приводу стягнення виконавчого збору у межах виконавчих проваджень, первинно відкритих на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2021р. у справі №643/17968/19 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини та про участь діда і баби у вихованні онука - ОСОБА_5 .

Так, вказаним рішенням місцевого загального суду первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у вихованні, спілкуванні та побаченні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити порядок участі у вихованні дитини згідно з наступним графіком побачень: перша, третя субота місяця з 16 год. 30 хв. до 18 год. 30 хв., друга, четверта неділя кожного місяця з 10 год. до 12:00 год., кожну середу та четвер з 19 год. до 20 год. без присутності матері дитини - ОСОБА_1 , а також шляхом проведення спільного із дитиною відпочинку під час відпустки строком не менше десяти календарних днів щороку з урахуванням особливостей такого відпочинку, стану здоров`я дитини, рекомендацій лікарів та за домовленістю між батьками дитини. Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Встановлено наступний спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : перша, третя субота місяця з 16 год. 30 хв. до 18 год. 30 хв., друга, четверта неділя кожного місяця з 10 год. до 12:00 год., кожну середу та четвер з 19 год. до 20 год. без присутності матері дитини - ОСОБА_1 , зобов`язано ОСОБА_2 попереджати ОСОБА_1 про неможливість прибуття або підтвердження свого прибуття будь-яким способом, який допускає можливість його фіксування. Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вихованні, спілкуванні та побаченні з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено наступний спосіб участі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вихованні онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : кожної п`ятої суботи місяця з 15:00 до 19:00 годин без присутності матері дитини - ОСОБА_1 .

Дане рішення набрало законної сили 03.03.2021 року, 15.03.2021 р. ОСОБА_2 за ним було видано виконавчий лист.

Московським відділом Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) за заявами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі виконавчих листів 29.03.2021 р. були відкриті виконавчі провадження ВП №64899567, ВП №64900050 та ВП №64899805 відповідно.

27.05.2021 року у межах кожного з вказаних виконавчих проваджень відділом ДВС були винесені постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10.000,00грн. за кожним виконавчим провадження.

Згадані постанови були предметом судової перевірки у межах справи Харківського окружного адміністративного суду №520/10077/21, рішенням від 09.07.2021р. по якій позов ОСОБА_1 було задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 10000,00 грн. у виконавчому провадженні №64899567 від 27.05.2021 року, відкритому на підставі виконавчого листа №643/17968/19, виданого 15.03.2021 року, про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у вихованні, спілкуванні та побачені з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконав чого збору в сумі 10000,00 грн. у виконавчому провадженні №64900050 від 27.05.2021 року, відкритому на підставі виконавчого листа №643/17968/19, виданого 15.03.2021 року, про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вихованні, спілкуванні та побачені з онуком - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 10000,00 грн. в виконавчому провадженні №64899805 від 27.05.2021 року, відкритому на підставі виконавчого листа №643/17968/19, виданого 15.03.2021 року, про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у вихованні, спілкуванні та побачені з сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що 03.08.2021р. виконавчі провадження ВП №64899805 та ВП№64900050 закриті державним виконавцем у зв`язку із виконанням.

Водночас з цим, постанови про стягнення з боржника виконавчого збору виведені в окреме провадження, і 03.08.2021 р. за №66368134 і №66367242 державним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору по 10000,00 грн. кожна, які є предметом судового розгляду у межах даної адміністративної справи.

Так, зокрема, виконавче провадження №66367242 відкрито по стягненню з ОСОБА_1 10.000,00грн. виконавчого збору згідно з постановою про стягнення виконавчого збору по ВП №64899805 від 27.05.2021 р.

Виконавче провадження №66368134 відкрито по стягненню з ОСОБА_1 10.000,00грн. виконавчого збору згідно з постановою про стягнення виконавчого збору по ВП №64900050 від 27.05.2021р.

Згідно з ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021р. у справі №520/10077/21 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2021р. у справі набрало законної сили, а відтак, правові акти індивідуальної дії з приводу сплати заявником виконавчого збору (котрі і слугували єдиною підставою для винесення оскаржених постанов про відкриття виконавчого провадження із примусового стягнення виконавчого збору) слід кваліфікувати у якості скасованих саме із календарної дати їх прийняття ВДВС.

Стверджуючи про невідповідність закону згаданих постанов ВДВС з приводу відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суспільні відносини з приводу примусового виконання судових актів та деяких правових актів індивідуальної дії суб`єктів владних повноважень унормовані, насамперед, приписами Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі за текстом - Закон №1404-VIII) та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Таким чином, спеціальним законом відносно спірних правовідносин є Закон №1404-VIII.

Закон №1404-VIII№520/10077/21, рішенням від 09.07.2021р.

Коло рішень, котрі підлягають примусовому виконанню у порядку Закону №1404-VIII окреслено законодавцем у положеннях ст.3 Закону №1404-VIII і до переліку таких рішень віднесено постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Положеннями ст.37 Закону №1404-VIII визначені випадки прийняття постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

У ст.38 Закону №1404-VIII законодавцем перелічені випадки прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження.

Зокрема, відповідно до п.5 ч.1 ст.38 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Між тим, юридичних наслідків настання випадку втрати юридичної сили виконавчим документом - рішенням суб`єкта владних повноважень (виданим безвідносно до судового акту) норами Закону №1404-VIII не визначено.

Не визначено нормами Закону №1404-VIII також і причинно-наслідкового зв`язку між подією втрати юридичної сили виконавчим документом - рішенням суб`єкта владних повноважень (виданим безвідносно до судового акту) та обставинами відповідності закону раніше прийнятого державним виконавцем рішення про відкриття виконавчого провадження.

Суд зважає, що первинною причиною виникнення даного спору є захист інтересів дитини в аспекті забезпечення найкращих умов виховання, повсякденного життя та розвитку з боку кожного із розлучених батьків дитини.

Набувачем права власності на грошові кошти у вигляді платежу з виконання обов`язку погашення виконавчого збору є Держава в особі відповідного компетентного органу.

Суд вважає, що у контексті приписів ст.3 Конституції України у кореспонденції із приписами Декларації прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959р.) та Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (ратифікована Україною 27.02.1991р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вибуття із власності будь-якого із батьків дитини грошової суми на користь Держави за рішенням суб`єкта владних повноважень, котре втратило юридичну силу унаслідок скасування судом, суперечить самій ідеї судової доктрини "найкращих інтересів дитини".

Відтак, суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку дієвим та ефективним захистом суб`єктивних прав заявника в аспекті судової доктрини "найкращих інтересів дитини" є саме визнання протиправним та скасування постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у даному конкретному випадку подію скасування у судовому порядку постанови державного виконавця про стягнення судового збору слід кваліфікувати саме у якості правової підстави для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження із примусового стягнення означеного виконавчого збору.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір". Так, заявником при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією.

Отже, співвідносно до обсягу задоволених вимог, вказана сума підлягає присудженню на користь позивача за рахунок владного суб`єкта.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат в частині стягнення 1.000,00грн., витрачених заявником на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що у розумінні ч.1 ст.132 та п.1 ч.3 ст.132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу є витратами, пов`язаними із розглядом справи, і тому входять до складу судових витрат.

Частиною 4 ст.132 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Окрім вимоги про підтвердження витрат належно оформленими письмовими документами, згідно з ч.5 ст.132 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; а відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З огляду на положення ч.3 ст.134, ч.4 ст.134, ч.5 ст.134, ч.7 ст.134, ч.7 ст.139 КАС України, ч.8 ст.139, ч.9 ст.139 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини у справі ««Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), правового висновку постанови Верховного Суду від 16.03.2021р. у справі №520/12065/19 до кола критеріїв та юридично значимих факторів у питанні розподілу між учасниками справи витрат на професійну правничу допомогу належать: 1) документальне підтвердження реальності витрат (обсяг документально підтвердженої роботи адвоката); 2) вимушеність чи неминучість витрат; 3) складність справи; 4) ціна позову чи значення справи для учасника спору; 5) поведінка сторони; 6) причини виникнення спору; 7) своєчасність подання доказів понесення витрат; 8) наявність заперечень іншого учасника справи відносно розміру витрат; 9) результат вирішення спору.

При цьому, у силу правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.12.2020р. по справі №640/18402/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася заявнику адвокатом Невольніченком О.О. на підставі договору про надання правової допомоги №18.08.21 від 18.08.2021 р.

Згідно з умовами вказаного договору, гонорар адвоката визначений сторонами у вигляді фіксованого одноразового платежу в 1000,00 грн., який сплачений того ж дня згідно квитанції прибуткового касового ордера.

З огляду на зміст спірних правовідносин, суд вважає заявлену до стягнення суму співмірною складності справи і значенню справи позивача, а тому покладає на відповідача тягар з відшкодування заявнику 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 03.08.2021 р. про відкриття виконавчого провадження ВП №66368134.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 03.08.2021 р. про відкриття виконавчого провадження за №66367242.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (ідентифікаційний код - 14099344; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , місцезнаходження АДРЕСА_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (ідентифікаційний код - 14099344; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , місцезнаходження АДРЕСА_1 ) 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. у якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.6 ст.295 КАС України (протягом 10 днів з дати проголошення).

Суддя Сліденко А.В.