Справа № 440/6557/20
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Л.М. Петрова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 р. Справа № 440/6557/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Судді-доповідача Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 по справі № 440/6557/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2021 позивачем подано до Полтавського окружного адміністративного суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області подати до суду звіт про виконання рішення суду від 11.01.2021 у справі №440/6557/20 в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Господарського суду Полтавської області від 09.07.2020 №09-11/836/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020; накладення на керівника суб`єкта владних повноважень - начальника ГУ ПФУ в Полтавській області Тараторіна В. Н., відповідального за виконання рішення, штраф у сумі сорок розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 відмовлено у задоволенні заяви.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, оскільки судове рішення по даній справі до теперішнього часу не виконано відповідачем, що свідчить про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та накладення штрафу на керівника ГУ ПФУ в Полтавській області. Зокрема апелянт зазначає, що надані відповідачем докази щодо проведення перерахунку свідчать про його проведення, виходячи із 54 % від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді. Проте, на думку заявника, під час такого перерахунку слід було виходити із 86 % суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач) не надало відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст.308, ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для зобов`язання відповідача згідно ч. 1ст. 382 КАС України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення та накладення штрафу на начальника ГУ ПФУ в полтавській області.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"визначено,що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.

В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши наведені положення Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, суд може, тобто, наділений правом. Тобто зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила:

- визнати рішення ГУПФУ в Полтавській області від 24.07.2020 №4112-362/П-03/8-1600/20 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 протиправним;

- зобов`язати ГУПФУ в Полтавській області перерахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно довідки Господарського суду Полтавської області від 09.07.2020 №09-11/836/2020 про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 листом від 24.07.2020 №4112-362/П-03/8-1600/20 у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Господарського суду Полтавської області від 09.07.2020 №09-11/836/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Господарського суду Полтавської області від 09.07.2020 №09-11/836/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Позивач в обґрунтування клопотання про встановлення судового контролю зазначила, що судове рішення по справі № 440/6557/20 набрало законної сили, проте до теперішнього часу не виконано.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2021, зокрема витребувано у ГУПФУ в Полтавській області письмові пояснення щодо виконання рішення суду у цій справі з доказами, а у разі невиконання рішення суду - пояснення щодо причин, які зумовили таке невиконання.

На виконання вимог вищевказаної ухвали відповідачем 15.07.2021 надано письмові пояснення, в яких зазначено, що на виконання судового рішення по даній справі розпорядженням від 04.06.2021 управлінням проведено ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 у розмірі 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки Господарського суду Полтавської області від 09.07.2020 №09-11/836/2020. Розмір щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020 59 932,22 грн. Суму заборгованості в розмірі 271 027,46 грн за період з 19.02.2020 по 30.06.2021 обліковано в реєстрі судових рішень.

Також відповідач зазначив, що розрахунок суми, що підлягає виплаті, включено до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. В ГУ ПФУ в Полтавській області відсутня можливість самостійно формувати бюджет та виділяти кошти із державного бюджету на фінансування пенсій. Таким чином, кошти нараховані на виконання рішення суду, підлягають виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку черговості. Відповідач стверджує, що ГУ ПФУ в Полтавській області виконання рішення суду було здійснено згідно норм чинного Бюджетного законодавства України в сфері пенсійного забезпечення.

Відповідачем надано до суду першої інстанції докази здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді на виконання вищевказаного судового рішення по даній справі (після перерахунку становить 59 932,22 грн), а саме витяг з електронної системи Пенсійного фонду України, протокол (а.с. 90, 91).

Той факт, що позивач не погоджується з нарахованою сумою щомісячного довічного грошового утримання судді, не може бути розцінений судом як невиконання судового рішення, оскільки у даній справі було зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Господарського суду Полтавської області від 09.07.2020 №09-11/836/2020, з урахуванням фактично виплачених сум.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в судовому рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 по даній справі не визначено відсоток щомісячного довічного грошового утримання, який повинен врахувати відповідач під час здійснення перерахунку.

Також обставини щодо визначення конкретного розміру належного позивачу забезпечення не були предметом судового розгляду, а тому суд не має повноважень перевірити правильність здійсненого розрахунку у контексті виконання рішення суду по даній справі. Спір щодо визначення розміру суми щомісячного довічного грошового утримання судді, на яку претендує позивач, не охоплюється таким процесуальним інститутом як судовий контроль за виконанням рішення і має вирішуватись у межах нового провадження.

Щодо не здійснення виплати нарахованих позивачу сум з підстав відсутності бюджетних асигнувань, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Повноваження Пенсійного фонду України, як виконавця бюджетних програм у спірних правовідносинах, передбачені статтею 23 Бюджетного кодексу України, в частині першій якої зазначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Крім того, приписами п.п. 20 та 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України встановлено, що взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України та здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Також, зі змісту постанови Кабінету Міністрів "Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2021 рік" від 17.02.2021 № 126 вбачається, що останнім на 2021 за окремою бюджетною програмою передбачено кошти на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється управлінням Пенсійного фонду виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством, зокрема, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження. Інших фінансових можливостей крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Як зазначалось вище, Головним управлінням Пенсійного фонду в Полтавській області проведено позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020, проте виплату не здійснено. В обґрунтування неможливості виплати вказаної суми, пенсійний орган посилається на ненадходження з Пенсійного фонду України до відповідача коштів, призначених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

При цьому, слід зазначити, що виділення коштів із бюджету Пенсійного фонду України на фінансування вказаних платежів не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України, що дає підстави для висновку про відсутність в діях керівника головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ознак вини та умислу.

Фактична невиплата нарахованих сум зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття. Тому, за умови дотримання Головним управлінням Пенсійного фонду в Полтавській області встановленого порядку виконання судового рішення, рішення щодо накладення штрафу на керівника управління є передчасним, оскільки жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

При цьому, переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення та накладення штрафу на начальника ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідального за виконання рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 по справі № 440/6557/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий