Справа № 420/1368/21
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 420/1368/21

адміністративне провадження № К/9901/41877/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року у справі №420/1368/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України № 30/к від 16 січня 2021 року про звільнення його 16 січня 2021 року з посади директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань галузей промисловості України, відповідно до пункту 8 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» та абзацу 4 пункту 17 контракту № 16/51/ДС від 14 січня 2021 року про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2;

поновити його з 16 січня 2021 року на посаді директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, строково, на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2;

визнати протиправними дії Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України зі складання висновку про результати перевірки відомостей про позивача від 16 січня 2021 року відповідно до якого він відповідає критеріям здійснення очищення влади (люстрації), передбачених частиною третьою статті 1, пункту 9 частини першої та пункту 5 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади»;

визнати протиправними дії Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, які полягають у складанні та направленні до Міністерства юстиції України за №20/1.2-13.1/247 від 16 січня 2021 року «Повідомлення про відповідність критерія здійснення очищення влади (люстрації)» згідно якого позивач , як особа, яка займала або претендувала на посаду директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу, відповідно до частини третьої статті 1 та пункту 9 частини першої статті 3 Закону України «Про очищення влади» відповідає критерію, на підставі якого застосовується заборона строком на 10 років обіймати відповідні посади;

зобов`язати Міністерство з питань стратегічних галузей промисловості України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача - директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 та пунктом 9 частини першої статті 3 Закону України «Про очищення влади»

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року позов задоволено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України № 30/к від 16 січня 2021 року в частині звільнення з 16 січня 2021 року позивача з посади директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань галузей промисловості України, відповідно до пункту 8 частини першої статті 83 Закону України "Про державну службу" та абзацу 4 пункту 17 контракту № 16/51/ДС від 14 січня 2021 року про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2.

Поновлено позивача з 16 січня 2021 року на посаді директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, строково, на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2.

Зобов`язано Міністерство з питань стратегічних галузей промисловості України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача - директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України заборони, передбаченої частиною третьою статті першої та пункту 9 частини першої статті 3 Закону України "Про очищення влади". В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зазначає таке.

08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам КАС України, Суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Доводи касаційної скарги в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції зводяться до незгоди скаржника із судовими рішеннями у цій справі, містять посилання на неврахування правових висновків рішення Європейського суду з прав людини від 17 жовтня 2019 року у справі «Полях та інші проти України», які були застосовані у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №800/235/17 від 21 травня 2020 року.

Для визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/7, пункт 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі №910/24257/16).

Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №910/8956/15 та від 13 вересня 2017 року у справі №923/682/16.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц).

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Таким чином, посилання на рішення Європейського Суду з прав людини, на яке було здійснено посилання у постанові Великої палати Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі №800/235/17 не є підставою для можливості відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

А тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року у справі №420/1368/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії повернути скаржнику.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддяМ.В. Білак