Справа № 440/3905/21
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/3905/21
Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Грігорян А.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Жолонка О.В.,

представника відповідачів - Васька В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Карлівської міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Карлівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2021 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Карлівської міської ради Полтавської області (надалі також - відповідач), відповідно до якої просить:

визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови Світлика П.М. Карлівської міської ради № 161 «Про фактичне вивільнення ОСОБА_1 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста І категорії з контролю за станом благоустрою з часу звільнення Карлівської міської ради з 05.04.2021;

стягнути моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.01.2021 позивачу вручено повідомлення про вивільнення, проте, всупереч вимог статей 40, 49-2 Кодексу законів про працю України та частини 3 статті 10 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування не було запропоновано жодної вакантної посади (рівнозначної чи нижчої посади) у виконавчому комітеті Карлівської міської ради, натомість протиправно видано розпорядження №161 про його звільнення. Вказує, що наслідком протиправним дій відповідача є завдання ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі, наведеному вище.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

17 травня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 16-18/, у якому представник Карлівської міської ради Полтавської області просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 18.12.2020 на другому засіданні першої сесії Карлівської міської ради Полтавської області прийнято рішення про скорочення штату та чисельності працівників апарату Карлівської міської ради 25 посад, 25 одиниць. За цим рішенням під скорочення потрапили всі працівники апарату Карлівської міської ради, в тому числі позивач, окрім виборних посад, передбачених Законом України Про місцеве самоврядування в Україні. За два місяця до фактичного вивільнення 29.01.2021 позивача повідомлено про вивільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників у Карлівській міській раді. Вказує, що у Карлівської міської ради Полтавської області та її голови відсутні правові підстави для переведення позивача на посаду виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області, яка є окремою юридичною особою, а також не було можливості запропонувати посаду у Карлівській міській раді Полтавської області, оскільки всі посади у цій юридичній особі були скорочені. Вказує, що позивачем не доведено заподіяння йому відповідачем моральної шкоди.

Ухвалою суду від 08 вересня 2021 року вирішено залучити до участі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Карлівської міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення моральної шкоди - в якості другого відповідача Виконавчий комітет Карлівської міської ради. Розгляд справи розпочато спочатку. Підготовче засідання відкладено і призначено на 05 жовтня 2021 року.

Ухвалами суду від 05 жовтня 2021 року залишено без задоволення клопотання Виконавчого комітету Карлівської міської ради про зупинення провадження у справі, а також закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідачів у підготовчому засіданні проти позову заперечував.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Згідно витягу з трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , серед іншого, 01.04.2020 переведений на посаду спеціаліста І категорії відділу з контролю за станом благоустрою, а 17.05.2021 позивач звільнена у зв`язку із скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (запис №54) /а.с.8/.

29.01.2021 ОСОБА_1 вручено повідомлення за підписом міського голови Петра Світлика про вивільнення від 29.01.2021 №06-21/305, яким серед іншого повідомлено, що керуючись вимогами ч. 1 ст. 40, 44, 49-2 КЗпП України 30.03.2021 позивача звільнять у зв`язку зі скороченням штату працівників Карлівської міської ради із виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. У зв`язку з повним (окрім виборних посад) скороченням штату працівників у Карлівській міській раді неможливо запропонувати іншу роботу в даній установі відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України /а.с. 6/.

Розпорядженням Карлівського міського голови Світлика П.М. №161 від 05.04.2021 Про фактичне вивільнення ОСОБА_1 , здійснено фактичне вивільнення ОСОБА_1 , спеціаліста І категорії відділу з контролю за станом благоустрою, за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України 05.04.2021 у зв`язку із скороченням штату працівників /а.с. 7/.

Вважаючи свої права порушеними таким розпорядженням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному розпорядженню міського голови Світлика П.М. Карлівської міської ради № 161 «Про фактичне вивільнення ОСОБА_1 », суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначення публічної служби міститься у пункті 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України та означає діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закон України Про службу в органах місцевого самоврядування від 7 червня 2001 року № 2493-III (надалі також - Закон № 2493-III).

За приписами статті 2 Закону № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону № 2493-III крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

За змістом статті пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

В силу статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Судом встановлено, що рішенням Карлівської міської ради від 18.12.2020 Про скорочення штату та чисельності працівників апарату Карлівської міської ради, Лип`янської сільської ради, Максимівської сільської ради, Голобородьківської сільської ради, Попівської сільської ради та їх виконавчих органів вирішено скоротити штат та чисельність апарату Карлівської міської ради в кількості 25 посад, 25 одиниць /а.с. 20/.

Рішенням Карлівської міської ради від 29.12.2020 Про затвердження штатних розписів на 2021 рік затверджено штатний розпис Карлівської міської ради з 01.01.2021 по 31.03.2021 та затверджено штатний розпис апарату виконавчого комітету Карлівської міської ради з 01.01.2021 /а.с. 73-77/.

Вказані вище рішення Карлівської міської ради є чинними та не оскаржуються позивачем у даній справі.

29.01.2021 ОСОБА_1 вручено повідомлення про вивільнення від 29.01.2021 №06-21/305, яким серед іншого повідомлено, що керуючись вимогами ч. 1 ст. 40, 44, 49-2 КЗпП України 30.03.2021 позивача звільнять у зв`язку зі скороченням штату працівників Карлівської міської ради із виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

У цьому повідомленні також вказано, що у зв`язку з повним (окрім виборних посад) скороченням штату працівників у Карлівській міській раді неможливо запропонувати іншу роботу в даній установі відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України /а.с. 6/.

Розпорядженням Карлівського міського голови Світлика П.М. №161 від 05.04.2021 Про фактичне вивільнення ОСОБА_1 , здійснено фактичне вивільнення ОСОБА_1 , спеціаліста І категорії відділу з контролю за станом благоустрою, за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України 05.04.2021 у зв`язку із скороченням штату працівників /а.с. 7/.

Таким чином, позивач повідомлений про скорочення всіх посад (окрім виборних посад) у Карлівській міській раді, а отже й про скорочення тої посади, яку позивач займав.

Оскільки всі 25 штатних посад Карлівської міської ради Полтавської області було скорочено, неможливо перевести ОСОБА_1 за його згодою на іншу роботу у тій самій установі юридичній особі Карлівській міській раді Полтавської області.

Отже, суд погоджується з доводами Карлівської міської ради про неможливість запропонувати позивачеві перед звільненням у зв`язку із скороченням штату працівників іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації з огляду на відсутність посад у штаті Карлівської міської ради Полтавської області.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (надалі також - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За приписами статті 11 Закону № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань підтверджено, що Карлівська міська рада Полтавської області (ідентифікаційний код 21046549) та виконавчий комітет Карлівської міської ради Полтавської області (ідентифікаційний код 04057356) є різними юридичними особами, жодна з яких на час розгляду даної справи в процесі припинення не перебуває.

Позивач перебував у відносинах публічної служби з Карлівською міською радою Полтавської області (ідентифікаційний код 21046549) та не перебував у відносинах публічної служби з виконавчим комітетом Карлівської міської ради Полтавської області (ідентифікаційний код 04057356), що підтверджено витягом з його трудової книжки та ним не заперечувалось.

Таким чином, суд критично оцінює доводи позивача про те, що Карлівська міська рада мала обов`язок запропонувати ОСОБА_1 вакантну посаду у виконавчому комітеті Карлівської міської ради, оскільки виконавчий комітет Карлівської міської ради є самостійною юридичною особою, а відтак робота у виконавчому комітеті у розумінні Кодексу законів про працю України не є роботою на тому самому підприємстві, в установі, організації, з якої звільнений позивач у зв`язку із скороченням штату працівників.

Окремі посилання позивача та його представника на відеозапис, що досліджувався судом в ході судового розгляду справи, в частині їх твердження про підтвердження останнім факту небажання міського голови переводити чи бачити у його команді особисто позивача, не знайшли свого підтвердження, оскільки таким відеозаписом лише зафіксовано твердження міського голови про небажання бачити недобросовісних співробітників та відповідальність перед виборцями за осіб, що будуть працювати під його керівництвом.

Стосовно посилань позивача про ніби-то виконання ним функцій "інспектора з благоустрою", суд зауважує, що посадою, з якої звільнено позивача, є спеціаліст І категорії з контролю за станом благоустрою, функції якого встановлені окремою посадовою інструкцією, а часткове співпадіння окремих завдань не свідчить про тотожність таких посад.

Також, суд вважає юридично неспроможними твердження позивача про проведення ознайомлення із додатками керуючим справами, оскільки первинно повідомлення про вивільнення від 29.01.2021 №06-21/305 підписане міським головою, відтак останнім і здійснювалось таке повідомлення позивача про наступне його вивільнення, а здійснення організаційних функцій керуючим справами (секретарем) виконавчого комітету Олександром Четвериковим в частині підписання додатку №1 до розпорядження міського голови від 30.12.2020 року №204, а саме листів особистого ознайомлення з розпорядженням міського голови від 30.12.2020 року №204 про попередження про наступне вивільнення працівників апарату Карлівської міської ради у порядку ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, жодним чином не може свідчити про неознайомлення позивача із вказаним розпорядженням, з огляду на наявність підпису та дати такого ознайомлення /а.с.23-24/.

Щодо зауважень позивача про те, що деяких працівників, як і також працювали в апараті міської ради, посади яких скороченні разом із посадою позивача, але не відміну від позивача їх було переведено на роботу у виконавчий комітет Карлівської міської ради, то суд зазначає, що позивачем не заперечується той факт, що ним не подавалося жодної заяви про переведення у виконавчий комітет ні під час ознайомлення із скороченням посади, ні до моменту звільнення. В той же час, згідно письмових пояснень відповідача, зазначеними позивачем працівниками було подано відповідні клопотання про переведення та за наслідками розгляду вказаних клопотань в порядку ч.3 ст. 10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" їх було переведено за згодою сторін без конкурсного відбору. Однак, від позивача жодних заяв про переведення не надходило, а відтак реалізувати вказані дії без згоди позивача відповідач був позбавлений можливості.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи встановлені обставини та наведені вище норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що розпорядження міського голови Світлика П.М. Карлівської міської ради № 161 «Про фактичне вивільнення ОСОБА_1 » прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, підстави для його скасування відсутні, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови Світлика П.М. Карлівської міської ради № 161 «Про фактичне вивільнення ОСОБА_1 », а також похідна від неї вимога поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста І категорії з контролю за станом благоустрою з часу звільнення з Карлівської міської ради з 05.04.2021, - необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, суд виходить з наступного.

Стаття 237-1 Кодексу законів про працю України встановлює, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.

Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями) роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Із врахування вищезазначених правових норм у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Позивачем не надано суду належних доказів заподіяння йому відповідачами моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову у даній справі.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Таким чином адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Карлівської міської ради Полтавської області (вул. Полтавський шлях, 54, м. Карлівка, Полтавська область, 39500, ідентифікаційний код 21046549), виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області (вул. Полтавський шлях, 54, м. Карлівка, Полтавська область, 39500, ідентифікаційний код 04057356) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01 грудня 2021 року.

Суддя І.Г.Ясиновський