Справа № 600/4568/21-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/4568/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач або ГУ ПФУ в Чернівецькій області), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 12 листопада 2020 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, обчисленому на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.10.2020 року № Б-330/6/7301-20/7301.7/6880-20 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 08.10.2020 №5-330/6/7301-20/7301.7/6881-20, які видані з останнього місця роботи - Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 60000 гривень;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

1.2. Ухвалою суду від 15.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

1.8. 08.11.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

1.5. 09.11.2021 року позивачем подано відповідь на відзив.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

2.1. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.03.2021 по справі №600/235/21-а зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з дати звернення ОСОБА_1 із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший - 12 листопада 2020 року. На виконання рішення суду ОСОБА_1 переведено з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 12 листопада 2020 року.

2.2. Однак, розмір пенсії державного службовця на виконання рішення суду визначено в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність без врахування наданих позивачем довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.10.2020 року № Б-330/6/7301-20/7301.7/6880-20 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 08.10.2020 №Б-330/6/7301-20/7301.7/6881-20, які видані з останнього місця роботи - Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області.

Аргументи позивача

2.2. Позивач у заявах по суті справи зазначає, що відповідно до п. 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Відповідно до ст. 37 Закону 3723-XII пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

2.3. Відтак, вважає, що вона повинна була б отримувати пенсію у розмірі 60% від своєї зарплати, натомість розмір призначеної пенсії є меншим ніж раніше виплачуваний.

2.4. При цьому, стверджує, що відсутність в рішенні суду зобов`язання при переведенні мене на пенсію державного службовця врахувати довідки про заробітну плату жодним чином не впливає на обов`язок ГУ ПФ у Чернівецькій області перевести та призначити їй пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та не дає права ГУ ПФ у Чернівецькій області переводити її на пенсію за віком в розмірі визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

2.5. Окрім цього, вказує, що протиправними діями посадові особи ГУ ПФУ в Чернівецькій області завдали їй моральних страждань. А тому, завдану їй моральну шкоду вона оцінює у 60000 грн., що вважає співрозмірним із недоотриманим розміром пенсії, моральними стражданнями, переживаннями, розладами здоров`я через нервові перенапруження, злиденним станом і скрутою, в якій вона опинилась через протиправні дії відповідача.

Аргументи відповідача

2.6. Представник відповідача, згідно відзиву на позовну заяву, заперечує щодо задоволення позову з огляду на наступне.

2.7. Так, зазначає, що Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.03.2021 року по справі №600/235/21-а зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з дати звернення ОСОБА_1 із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший - 12 листопада 2020 року. Інші зобов`язання в судовому рішенні по справі №600/235/21-а відсутні.

2.8. Зауважує, що до заяви про переведення на пенсію державного службовця позивачем було додано довідки про заробітну плату за формами, визначеними постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 р. № 1-3. При цьому, довідка про оклад, надбавку за ранг та вислугу років видана станом на липень 2020 року (місяць звільнення з посади державного службовця).

2.9. Видача довідки станом на місяць звільнення суперечить п. 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622, згідно з яким посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби).

2.10. Разом із тим, право на призначення пенсії по Закону України «Про державну службу» встановлене в суді, однак, при цьому, судом не розглядалось питання порядку обчислення заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, врахувати довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, видані Управлінням державної міграційної служби України, при обчисленні пенсії ОСОБА_1 підстав немає.

2.11. Враховуючи, що рішенням суду не зобов`язано відповідача при переведенні на пенсію державного службовця врахувати довідки про заробітну плату, розмір пенсії державного службовця на виконання рішення суду визначено в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

2.12. Окрім цього, вимоги позивача про стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 60000 грн., представник відповідача вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних доказів отримання моральних страждань, що негативно вплинули б на її здоров`я або завдали душевних та моральних страждань в тому числі втрати нормальних життєвих зв`язків, зниження його авторитету серед колег та друзів, приниження честі та гідності, ділової репутації, або порушили її права та охоронювані законом інтереси. Також, в матеріалах судової справи відсутні будь-які витяги з медичних карток або інші докази, які б підтверджували погіршення стану здоров`я позивача її фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних на думку позивача, незаконними діями відповідача. Додані до справи докази ніяким чином не підтверджують фактів отримання позивачем моральних страждань.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи та згідно аргументів сторін судом встановлено, що 12.11.2020 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про переведення її на пенсію державного службовця (а.с. 43-48), до якої було долучено довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.10.2020 року № Б-330/6/7301-20/7301.7/6880-20 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 08.10.2020 року №Б-330/6/7301-20/7301.7/6881-20, які видані Управлінням Державної міграційної служби у Чернівецькій області (а.с. 51-53). За результатами розгляду поданої позивачем заяви відповідач відмовив у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

3.2. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.03.2021 року по справі №600/235/21-а визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з дати звернення ОСОБА_1 із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший - 12 листопада 2020 року (а.с. 66-69).

3.3. На виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.03.2021 по справі №600/235/21-а ГУ ПФУ в Чернівецькій області переведено ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 12 листопада 2020 року, що підтверджується проколом про призначення пенсії від 13.05.2021 року (рішення про призначення №31 від 21.05.2021 року) (а.с. 77-78).

3.4. Згідно змісту протоколу про призначення пенсії від 13.05.2021 року видно, що пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» визначено ОСОБА_1 у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме з 12.11.2020 року на рівні 1712,00 грн., з 01.12.2020 року та з 01.01.2021 року нарівні 1769,00 грн.

ІV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Надаючи оцінку цим правовідносинам, суд насамперед має визначити проблему, яка породила наявний правовий конфлікт.

4.2. Предметом цього позову є дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом без врахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.10.2020 року № Б-330/6/7301-20/7301.7/6880-20 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 08.10.2020 №Б-330/6/7301-20/7301.7/6881-20, які видані Управлінням Державної міграційної служби у Чернівецькій області.

4.3. Водночас, суд констатує, що спірним у цій справі є не саме право позивача на призначення пенсії, оскільки таке встановлено рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.03.2021 по справі №600/235/21-а, а розмір призначеної пенсії, який належить позивачу виплачувати.

4.4. Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статті 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

4.5. Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

4.6. Згідно з частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( 1058-15 ), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15 ), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

4.7. Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі - Порядок № 622).

4.8. Відповідно до вимог пункту 4 Порядку № 622, Пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

4.9. Пунктом 5 Порядку № 622 визначено, що форма довідки про заробітну плату, яка подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

4.10. Таким чином, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону № 889, пенсія призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права на неї. При цьому, розмір пенсії обраховується органами пенсійного фонду, зокрема, на підставі довідок, виданих за встановленою формою уповноваженим державним органом, в якому працювала особа, або його правонаступником.

4.11. Форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року № 1-3, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за №180/30048 (далі - Постанова № 1-3), зокрема:

- форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);

- форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);

- форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

4.12. Згідно частини 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058) переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

4.13. Отже, здійснюючи переведення позивача з одного виду пенсії на інший відповідач повинен враховувати документи про страховий стаж, заробітну плату та додаткові документи, що є у пенсійній справі.

4.14. Судом встановлено, що на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.03.2021 по справі №600/235/21-а ГУ ПФУ в Чернівецькій області переведено ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 12 листопада 2020 року, однак Згідно змісту протоколу про призначення пенсії від 13.05.2021 року видно, що пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» визначено ОСОБА_1 у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме з 12.11.2020 року на рівні 1712,00 грн., з 01.12.2020 року та з 01.01.2021 року нарівні 1769,00 грн.

4.15. Водночас, суд звертає увагу на те, що звертаючись до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області позивачем було долучено довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.10.2020 року № Б-330/6/7301-20/7301.7/6880-20 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 08.10.2020 року №Б-330/6/7301-20/7301.7/6881-20, які видані Управлінням Державної міграційної служби у Чернівецькій області. Тобто, на момент прийняття рішення в матеріалах пенсійної справи були наявні вказані довідки, однак такі довідки відповідачем не враховані під час нарахування пенсії позивачці.

4.16. При цьому, доказів того, що вказані довідки не відповідають вимогам Постанови № 1-3 відповідачем не надано. Більше того, уповноважений орган, а саме Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області, видаючи вказані довідки керувався саме Постановою № 1-3, про що прямо зазначено у самих довідках.

4.17. Отже, суд не вбачає підстав для не врахування відповідачем довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.10.2020 року № Б-330/6/7301-20/7301.7/6880-20 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 08.10.2020 року №Б-330/6/7301-20/7301.7/6881-20, які видані Управлінням Державної міграційної служби у Чернівецькій області, під час призначення пенсії позивачу за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

4.18. Окрім цього, доводи відповідача щодо того, що в судовому рішенні по справі №600/235/21-а відсутні інші зобов`язання, окрім як зобов`язання ГУ ПФУ в Чернівецькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з дати звернення ОСОБА_1 із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший - 12 листопада 2020 року, суд оцінює критично.

4.19. У справі №600/235/21-а судом надавалася оцінкам правовідносинам, які виникли між сторонами щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та не вирішувалося питання про розмір належної до виплати пенсії.

4.20. Попри це, визначення розміру пенсії, який підлягає виплаті на користь позивача, належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати його розрахунок до моменту проведення такого розрахунку відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

4.21. Відтак, суд вважає, що відсутність у рішенні суду по справі №600/235/21-а висновків щодо розміру пенсії, яку позивачу належить виплачувати, не звільняє відповідача від належного виконання покладених на нього обов`язків та не може слугувати засобом для виправдання дій щодо порушення прав позивача на належне пенсійне забезпечення.

Щодо відшкодування моральної шкоди

4.22. Звертаючись до суду позивач також наводила аргументи щодо відшкодування завданої моральної шкоди, з приводу чого суд зазначає таке.

4.23. Судом у цій справі встановлено, що відповідач при призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» діяв неправомірно, а відтак гарантовані позивачу Конституцією та законами України права порушено.

4.24. Суд зазначає, що відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

4.25. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

4.26. Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

4.27. Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

4.28. Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

4.29. У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

4.30. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.

4.31. Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини 2 статті 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (пункт 4 частини другої статті 23 ЦК України).

4.32. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

4.33. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

4.34. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

4.35. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнавав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

4.36. У практиці Європейського Суду з прав людини, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71,22 листопада 2005).

4.37. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

4.38. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

4.39. При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

4.40. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, дійсно в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

4.41. Що стосується розміру моральної шкоди, то відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4.42. При цьому, суд вважає за необхідним навести правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в його постанові 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, згідно якої визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

4.43. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суд, встановивши фактичні обставини справи, має широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи те, що дії відповідача щодо призначення позивачу за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» двічі породили публічно-правовий спір, а також виходячи із вимог розумності, справедливості і достатності, враховуючи зусилля позивача на відновлення свого порушеного права, суд дійшов висновку що розумний та адекватний розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 1000,00 грн., як такий, що в повній мірі відповідає та є співмірним завданій протиправними діями відповідача шкоді.

4.44. Наведений висновок суду також узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 та від 22 січня 2020 року у справі № 295/4277/16-а.

4.45. Разом з цим, щодо прохання позивача у позові про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду суд зазначає наступне.

4.46. Згідно частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

4.47. Правові норми, закріплені у частині 1 статті 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, пункту 1 частини 6 статті 246 КАС України, згідно з якими, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення.

4.48. З аналізу наведених норм вбачається, що судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може встановити під час прийняття рішення у справі.

4.49. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

4.50. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

4.51. Висновки аналогічного характеру викладені у додатковій постанові Верховного Суду по справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 року.

4.52. Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

4.53. Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

4.54. Згідно з вимогами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

4.55. Враховуючи викладене, суд зазначає, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

4.56. Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень, разом з тим, позивачем у позовній заяві не доведено наявність доказів, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб. За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

4.57. В сукупності викладених обставин, суд доходить висновку, що наразі відсутні обставини та докази, які б свідчили про невиконання або неналежне виконання відповідачем рішення суду в даній адміністративній справі у добровільному порядку, а тому підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду наразі немає.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною 2 статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

5.2. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач, призначаючи ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, без урахування довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.10.2020 року № Б-330/6/7301-20/7301.7/6880-20 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 08.10.2020 року №Б-330/6/7301-20/7301.7/6881-20, які видані Управлінням Державної міграційної служби у Чернівецькій області, діяв не на підставі Конституції та законів України.

5.3. При цьому суд вважає за необхідним зазначити, що принцип верховенства права підпорядковує державу інтересам людини, а не навпаки. Коли учасником правовідносин виступає держава, остання у суперечці щодо права з будь-якою особою, має поступитися на користь опонента, оскільки вона сама створила ситуацію правової невизначеності і порушила в такий спосіб принцип верховенства права.

5.4. У публічно-правових відносинах презюмується правомірність поведінки суб`єкта приватного права, якщо це не буде спростовано в порядку визначеному законом. У даному разі будь-яких порушень вимог чинного законодавства, які б унеможливлювали позивачем реалізувати свої права та гарантії визначені Законом №889-VIII - відповідачем не наведено.

5.5. За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню частково з підстав, викладених у його мотивувальній частині.

5.6. При цьому, суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду не спростовують.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

6.2. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. за вимогу немайнового характеру, що підтверджується квитанцією №34462204 від 14.09.2021 року (а.с. 8).

6.3. Оскільки, вимога немайнового характеру задоволена повністю, суд стягує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольни частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 12 листопада 2020 року пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, обчисленому на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.10.2020 року № Б-330/6/7301-20/7301.7/6880-20 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 08.10.2020 №5-330/6/7301-20/7301.7/6881-20, які видані Управлінням Державної міграційної служби у Чернівецькій області.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №34462204 від 14.09.2021 року судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 1000 (одну тисячу) грн 00 коп. завданої моральної шкоди.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58022, м. Чернівці, площа Центральна, 3, ).

Суддя О.В. Анісімов