Справа № 640/19066/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року м. Київ № 640/19066/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгове підприємство Кліо Продактс Груп»

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгове підприємство Кліо Продактс Груп» (далі по тексту - позивач), адреса: 02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 21, квартира 59 до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29 червня 2021 року №2;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29 червня 2021 року №2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновок про завищення суми податкового кредиту, а також заниження податкового зобов`язання з податку на прибуток шляхом неправомірного завищення суми валових витрат в силу непідтвердження реальності здійснення господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Касел Груп» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Благосвіт Імпекс» (код ЄДРПОУ 4302308) є не обґрунтованим та не відповідає дійсності, оскільки послуги, що надавались відповідними контрагентами є реальними, що підтверджується наявними первинними документами.

Щодо завищення податкового кредиту за червень 2020 року позивач зауважує на безпідставність віднесення відповідачем придбаного товару (півмаска лицьова захисна тришарова на резинці) до переліку товарів, звільнених від оподаткування ПДВ відповідно до пункту 71 підрозділу 2 підрозділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями (надалі по тексту - ПК України). Згідно переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 р. № 224 (надалі по тексту - Перелік № 224), відповідний товар відсутній, що свідчить про помилковість висновку відповідача про неправомірність завищення податкового кредиту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідною ухвалою витребувано від Головного управління ДПС у м. Києві належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та зобов`язано останнього у п`ятнадцятиденний термін з дня отримання копії даної ухвали, подати їх через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем 26 жовтня 2021 року подано до суду відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого податковий орган щодо задоволення позовних вимог заперечує, з підстав безпідставності доводів викладених у позовній заяві.

Контролюючий орган у письмовому відзиві на позов посилався на необґрунтованість позовних вимог, оскільки контролюючий орган реалізував свої повноваження на підставі та у межах визначених чинним законодавством.

Не погодившись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, представником позивача 12 листопада 2021 року подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній послався на аналогічні обставини тим, що викладені у позовній заяві.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

15 лютого 2021 року посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві, на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 15 лютого 2021 року № 1374-п документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгове підприємство Кліо Продактс Груп» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2020 року, валютного - за період з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2020 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 26 лютого 2015 року по 30 вересня 2020 року та іншого законодавства за відповідний період відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, за результатами якої складено Акт про про результати документальної планової виїзної перевірки від 26 березня 2021 року № 23594/26-15-07-02-04-17.

Не погоджуючись з висновками контролюючого органу, позивачем було подано заперечення, за результатом розгляду, яких на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено Акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгове підприємство Кліо Продактс Груп» від 07 червня 2021 року № 44866/26-15-07-02-04-17/39662400.

29 червня 2021 року з урахуванням висновку відповідного акта перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято:

- податкове повідомлення-рішення Форми «Р» № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств який сплачуюють інші підприємства (11021000) на загальну суму 290 400,00 грн, з них: за податковими зобов`язаннями на загальну суму 232 320 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 58 080 грн;

- податкове повідомлення-рішення Форми «Р» № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (14060100) на загальну суму 662 000,00 грн, з них: за податковими зобов`язаннями на загальну суму 529 600 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 132 400 грн.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та необґрунтованими, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно із підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до пункту 138.1 статті 138 ПК України, який регулює спірні правовідносини з 01.04.2011, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПК України закріплено, що до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість вказаної у податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пунктом 1.2 статті 1, пункту 2.1 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за № 168/704 (надалі по ткесту - Положення № 88), де первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2.1 Положення № 88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов`язковою, але не вичерпною обставиною для віднесення відповідних сум до складу ПДВ. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Як вже зазначалося, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов`язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Перевіркою правомірності визначення податкового кредиту за перевіряємий період встановлено його завищення всього у сумі 529 600 грн., в тому числі: за грудень 2017 року - 100 000 грн, за грудень 2019 року - 127 200 грн, за червень 2020 року - 302 400 грн.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгове підприємство Кліо Продактс Груп» включено суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними контрагентами: Товариством з обмеженою відповідальністю «Касел Груп» (код 41642085), Товариством з обмеженою відповідальністю «Благосвіт Імпекс» (код 43023508), Товариством з обмеженою відповідальністю «Астарт Біз» (код 43313139).

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Касел Груп» (код 41642085) укладено договір про надання послуг від 01 грудня 2017 року № 01/12/17.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Касел Груп» було виписано на адресу позивача податкові накладні № 136 від 12 грудня 2017 року на загальну суму 300 000 грн, з яких 50 000 грн - ПДВ) за послуги щодо складання та зберігання чашок та № 135 від 13 грудня 2017 року на загальну суму 300 000 грн, з яких 50 000 грн - ПДВ) за послуги щодо пакування чашок.

Суми податку на додану вартість за вищевказаними податковими накладними включено Товариством з обмеженою відповідальністю «Касел Груп» до складу податкового кредиту Декларації з податку на додану вартість та додатку № 5 до нього за грудень 2017 року у сумі 100 000,00 грн.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем долучено до матеріалів договір про надання послуг № 01/12/17 від 01 грудня 2017 року, Акт приймання-передачі товарних цінностей від 12.12.2017 року, Акт надання послуг № 136 від 12 грудня 2017 року, Акт надання послуг № 135 від 13 грудня 2017 року, Акт повернення товарних цінностей від 13 грудня 2017 року, платіжні доручення № 1836 від 16 січня 2018 року, № 1877 від 26 січня 2018 року, № 1894 від 30 січня 2018 року, № 136 від 12 грудня 2017 року, № 135 від 13 грудня 2017 року, зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу № 32 від 05 вересня 2017 року з додатками, комерційний інвойс від 05 вересня 2017 року, видаткова накладна № РН-0000159 від 13 грудня 2017 року, товаротранспортна накладна № 52 від 13 грудня 2017 року, довіреність.

В результаті опрацювання податкової інформації по контрагенту Товариству з обмеженою відповідальністю «Касел Груп» податковим органом встановлено:

- зареєстровано 06 жовтня 2017 року № 0071007;

- станом на дату складання акта перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Касел Груп» перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві (Печерський р-н м. Києва);

- основний вид діяльності: - Діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами;

- остання звітність з ПДВ подана за червень 2019 року;

- чисельність працівників, за перевіряємий період (за даними звіту з ЄСВ) - 2 особи, з яких 1 особі, відповідно до відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за грудень 2017 року, заробітна плата не нараховувалась, а заробітна плата іншої особи склала 3,5 тис. грн;

- рішенням ДПС від 04 лютого 2020 року № 22605 встановлено відповідність платника податку Товариства з обмеженою відповідальністю «Касел Груп» критеріям ризиковості;

- згідно бази даних ЄРПН з моменту реєстрації встановлено відсутність придбання будь-яких послуг, необхідних для провадження господарської діяльності, в тому числі оренди офісного та складського приміщення, комунальних послуг, тощо;

- згідно бази ЄРПН, встановлено що податкові накладні із відповідною номенклатурою Товариство з обмеженою відповідальністю «Касел Груп» не отримувало. Податковий кредит сформовано за рахунок накладних лише з номенклатурою: клінінгові послуги. При цьому, Підприємством виписано протягом грудня 2017 року податкові накладні з номенклатурою: рекламно-інформаційні послуги, послуги консультаційні щодо господарської діяльності, юридичні послуги, кур`єрські послуги, на реалізацію сої, відеокамер, шин, курчат, креветок, тощо;

- відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, до досудовим розслідуванням в рамках кримінального провадження за № 0000052 від 27 липня 2017 за ознаками кримінального правопорушення за частиною 2 статті 205 КК України (ухвала від 02 травня 2018 року) встановлено, що невстановлені слідством особи без мети зайнятості легальною господарською діяльністю зареєстрували ряд підприємств з ознаками фіктивності, серед яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Касел Груп».

Крім того, між позивачем (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Благосвіт Імпекс» (код 43023508) укладено договір про надання послуг від 29 листопада 2019 року № 29/11-19П.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Благосвіт Імпекс» було виписано на адресу позивача податкові накладні № 130 від 28 грудня 2019 року на загальну суму 427 200 грн, з яких 71 200 грн - ПДВ) за послуги щодо сортування та пакування товарів (сувенірної продукції) в грудні 2019 року та № 129 від 16 грудня 2019 року на загальну суму 336 000 грн, з яких 56 000 грн - ПДВ) за послуги з брендування УКР ELSEVE ГРЕБІНЕЦЬ 2020.

Суми податку на додану вартість за вищевказаними податковими накладними включено Товариство з обмеженою відповідальністю «Касел Груп» до складу податкового кредиту Декларації з податку на додану вартість та додатку № 5 до нього за грудень 2019 року у сумі 127 200,00 грн.

В результаті опрацювання податкової інформації по контрагенту Товариству з обмеженою відповідальністю «Благосвіт Імпекс» встановлено:

- зареєстровано 28 травня 2019 року № 0017144;

- станом на дату складання акта перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Благосвіт Імпекс» перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Донецькій області (Центральний р-н м. Маріуполь);

- основний вид діяльності: - Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням;

- остання звітність з ПДВ подана за січень 2020 року;

- чисельність працівників, за перевіряємий період невідома, оскільки підприємством з моменту реєстрації податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку до податкового органу не подавалися;

- рішенням ДПС від 05 лютого 2020 року № 6630 встановлено відповідність платника податку Товариства з обмеженою відповідальністю «Благосвіт Імпекс» критеріям ризиковості;

- згідно бази даних ЄРПН з моменту реєстрації встановлено відсутність придбання будь-яких послуг, необхідних для провадження господарської діяльності, в тому числі оренди офісного та складського приміщення, комунальних послуг, тощо;

- згідно бази ЄРПН, встановлено що податкові накладні із відповідною номенклатурою Товариства з обмеженою відповідальністю «Благосвіт Імпекс» не отримувало. Податковий кредит сформовано за рахунок накладних з номенклатурою: кава, хліб, бальзам для волосся, автомобілі, тощо;

- згідно інформаційних баз ДПС встановлено, що по Товариству з обмеженою відповідальністю «Благосвіт Імпекс» Головним управлінням ДПС у Донецькій області до ІС СФП внесено облікову картку суб`єкта фіктивного підприємництва від 13 лютого 2020 року № 170/05-99-21-14 згідно якої «Зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставними (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізувати повноваження».

Надаючи оцінку спірних правовідносин в контексті норм чинного законодавства та встановлених обставин суд констатує, що податковим органом, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

В той же час, відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Посилання відповідача на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, суд відхиляє оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни, правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету.

Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійсненої поставки товару (надання послуг), платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

При цьому, подані первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять необхідні для первинних документів дані в достатній мірі для ідентифікації господарських операцій, визначення їх змісту, вартості та інших істотних обставин їх здійснення.

Позивач надав документи, які вказують на рух придбаних товарів та їх подальшу реалізацію, таким чином підтверджуючи доцільність придбання товарів і ділову мету спірних операцій.

Контролюючим органом, при цьому, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснено позивачем з метою подальшого їх використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеними контрагентами позивача.

Практика Верховного Суду, яка, якщо її систематизувати, полягає в тому, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання, ні помилки в оформленні первинних документів самі по собі не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Разом з тим, посилання контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Касел Груп», на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 травня 2018 року по справі № 759/6411/18 про задоволення клопотання старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві Лукянця О.Ю. про тимчасовий доступ до речей та документів Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Укренергокабель» (код 39860014), податкова адреса: місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8 по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Джексі Глобал» (код 39998377), Товариством з обмеженою відповідальністю «Карго Солюшн» (код 41230433), Товариством з обмеженою відповідальністю «Касел Груп» (код 41642085), Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаст Трейдінг» (код 41033320), Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Крейд Компані» (код 41067716) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Станкоремонт ЛТД» (код 41325053) за весь період взаємовідносин, суд зазначає наступне.

Як вбачається з відповідної ухвали слідчого судді, 02 травня 2018 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві Лукянця О.Ю., погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 м. Києва Коркуною Р.В. про тимчасовий доступ до документів Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Укренергокабель» (код 39860014).

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві Лукянця О.Ю., знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 27 липня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частини 2 статті 205 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені слідством особи без мети зайнятості легальною господарської діяльності, зареєстрували ряд підприємств з ознаками «фіктивності», серед яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Джексі Глобал» (код 39998377), Товариство з обмеженою відповідальністю «Карго Солюшн» (код 41230433), Товариство з обмеженою відповідальністю «Касел Груп» (код 41642085), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаст Трейдінг» (код 41033320), Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Крейд Компані» (код 41067716) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Станкоремонт ЛТД» (код 41325053), для надання можливості формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ підприємствам реального сектору економіки.

Проте, суд звертає увагу, факт порушення кримінальної справи за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками злочину передбаченого статтею 205 КК України не може бути самостійним доказом нереальності досліджуваних господарських операцій позивача та Товариством з обмеженою відповідальністю «Касел Груп», оскільки відповідна ухвала слідчого судді не містить у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання контрагента своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Відповідний висновок відповідає усталеній практиці Верховного Суду, зокрема в постанові від 24 квітня 2018 року по справі № 2а/0370/205/12.

Дотримання позивачем вимог щодо документального підтвердження формування витрат та податкового кредиту по операціям з Товариством з обмеженою відповідальністю «Касел Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Благосвіт Імпекс», які були предметом перевірки, спростовує доводи контролюючого органу відносно відсутності доказів фактичного виконання господарських відносин між позивачем та контрагентами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, позивачем (покупець) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Астарт Біз» (код 43313139) було придбано товар, а саме «Півмаска лицьова захисна тришарова на резинці (50) Китай» на загальну суму 1 814 400 грн, в тому числі ПДВ на суму 302 400 грн.

Перевіркою правомірності визначення податкового кредиту за перевіряємий період встановлено його завищення за червень 2020 року на загальну суму - 302 400 грн, оскільки позивач був звільнений від сплати ПДВ по вищезазначеній господарській операції в силу приписів п. 71 підрозділу 2 підрозділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Реальність відповідної господарської операції позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Астарт Біз» (код 43313139) не оспорюється.

Дослідивши всі обставини справи, суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечені і я додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 02 квітня 2020 року № 540-ІХ внесено зміни до Податкового Кодексу України, зокрема, у розділі XX «Перехідні положення» підрозділ 2 пункт 71, про тимчасове, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з ввезення на митну територію України та/або операцій з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

Постачання на митній території України товарів (в тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

Перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 року № 224, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2020 року № 271. У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до пункту 71 підрозділу 2 розділу XX ПК України, положення пункту 198.5 статті 198 розділу V ПК України та положення статті 199 розділуПК України не застосовуються щодо таких операцій.

Норми пункту 71 підрозділу 2 розділу XX ПК України застосовуються до операцій з постачання товарів (в тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), включених до Переліку № 224, здійснених в період, починаючи з 17 березня 2020 року, і до останнього числа місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

При цьому, Кабінетом Міністрів України 16 квітня 2020 року Постановою № 271 розширено Перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 № 224, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2020 № 271.

Крім того, вказаною постановою внесено зміни до пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 року № 761 «Про затвердження Технічного регламенту засобів індивідуального захисту» відповідно до яких, установлено, що на час дії пункту 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та пункту 96 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України введення в обіг засобів індивідуального захисту, включених до переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 р. № 224, дозволяється:

якщо вони відповідають вимогам затвердженого цією постановою Технічного регламенту; або

на підставі повідомлення Державної служби з питань праці про введення в обіг окремих засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів, але використання яких необхідне в інтересах охорони здоров`я.

При цьому дія затвердженого цією постановою Технічного регламенту не поширюється на засоби індивідуального захисту, на які видано таке повідомлення Державною службою з питань праці.

Для введення в обіг на підставі повідомлення Державної служби з питань праці таких засобів індивідуального захисту заявник подає до зазначеного органу заяву із зазначенням мети введення в обіг, інформації щодо виробника, назви виробів, номера партії або серійного номера, обсягу партії, а також дані щодо призначення виробу та способу дії. За результатами опрацювання поданих документів Державна служба з питань праці видає заявнику відповідне повідомлення. Розгляд документів та видача повідомлення здійснюються на безоплатній основі.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Астар Біз» () (контрагент позивача) листом-відповіддю було повідомлено, що: на товар придбаний Товариством з обмеженою відповідальністю «ТП Кліо Продактс Груп» за видатковою накладною № РН-0000011 від 26.06.2020 року з найменуванням «Півмаска лицьова захисна тришарова на резинці (50) Китай» не було отримано Повідомлення від Держпраці про введення в обіг засобів індивідуального захисту, включених до переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 року № 224 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2020 року № 271) оскільки цей товар не внесено до Переліку, затвердженого постановою КМУ від 20 березня 2020 року № 224; підчас митного оформлення зазначеного вище товару на території України Товариством було сплачено податок на додану вартість за ставкою 20 %, що підтверджується копіями ВМД № UA100290/2020/310374 від 02.04.2020 року; № UA100290/2020/310455 від 03.04.2020 року; № UA100290/2020/311622 від 14.04.2020 року; № UA100290/2020/310002; № UA100290/2020/310455; № UA100290/2020/310880.

Відповідно до наявних в матеріалах справи, вантажно-митних декларацій вбачається здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «Астар Біз» () імпортних операцій: - готових текстильних виробів: півмаска лицьова захисна тришарова на резинці Face mask (50) (виробник - Китай). Згідно графи 33 (Код товару) наявних вантажно-митних декларацій вбачається імпорт відповідного товару за кодом товару - 6307 9098 00.

Згідно підрозділу «Засоби індивідуального захисту», розділу «Медичні вироби, медичне обладнання та інші товари, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» Переліку № 224 за кодом УКТ ЗЕД № 6307 90 98 00 класифіковано товар - Медична маска, респіратор FFP2 або FFP3, маски, не оснащені змінними фільтрами.

Водночас, відповідно до примітки Переліку № 224 коди згідно з УКТЗЕД наводяться у цьому переліку довідково. Основною підставою для звільнення від оподаткування податком на додану вартість та від сплати ввізного мита товарів, що ввозяться на митну територію України, є відповідність таких товарів назві товару (медичного виробу, основного компонента), міжнародному непатентованому найменуванню (назві) лікарського засобу, які зазначені в переліку.

Для цілей цього переліку:

1) медичні вироби означають медичні вироби, активні медичні вироби у значенні, наведеному в Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 року № 753 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3046), Технічному регламенті щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 року № 754 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3047), Технічному регламенті щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 755 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3048);

2) термін «засоби індивідуального захисту» вживається у значенні, наведеному в Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 р. № 761 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 66, ст. 2216), або Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 року № 753 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3046).

Для віднесення товарів, зазначених у розділі «Медичні вироби, медичне обладнання та інші товари, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», до товарів, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування на додану вартість, повинно бути:

подано декларацію про відповідність та нанесено на товар або на його упаковку, а також на супровідні документи, якщо такі документи передбачені відповідним технічним регламентом, знак відповідності технічним регламентам згідно з правилами та умовами його нанесення, визначеними у Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 753 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3046), Технічному регламенті щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 754 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3047), Технічному регламенті щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 755 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3048), Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 р. № 761 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 66, ст. 2216);

або подано повідомлення Міністерства охорони здоров`я про введення в обіг та/або експлуатацію медичних виробів (медичних виробів для діагностики in vitro, активних медичних виробів, які імплантують), стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів, або повідомлення Державної служби з питань праці про введення в обіг засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів.

Суд звертає увагу, що аналіз вищевикладеного дозволяє дійти висновку, що законодавець передбачив звільнення від оподаткування ПДВ операцій з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України засобів індивідуального захисту (зокрема, медична маска, респіратор FFP2 або FFP3, маски, не оснащені змінними фільтрами (6307 90 98 00)), за умови подання декларації про відповідність та нанесення на товар або на його упаковку, а також на супровідні документи, якщо такі документи передбачені відповідним технічним регламентом, знаку відповідності технічним регламентам згідно з правилами та умовами його нанесення, визначеними у Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, або повідомлення Державної служби з питань праці про введення в обіг засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів.

Недотримання вищевказаних умов унеможливлює застосування приписів пункту 71 підрозділу 2 підрозділу ХХ «Перехідні положення» ПК України в частині звільнення від оподаткування ПДВ операцій з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України щодо відповідного товару.

При цьому вирішуючи питання класифікації відповідного товару по коду УКТ ЗЕД слід враховувати його довідковий (рекомендаційний) характер. Характерною ознакою віднесення такого товару до переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість є відповідність таких товарів назві товару (медичного виробу, основного компонента), міжнародному непатентованому найменуванню (назві) лікарського засобу, які зазначені в переліку.

Наявні матеріали справи не містять доказів відповідності придбаного позивачем товару вищевикладеним умовам, що унеможливлює правомірності встановлення факту завищення Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгове підприємство Кліо Продактс Груп» податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи вищевикладені приписи законодавства з урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов висновку про недоведеність податкового органу факту завищення податкового кредиту позивачем за червень 2020 року на загальну суму 302 400 грн.

Стосовно застосування відповідачем вимог пункту 123.2 статті123 ПК України при нарахуванні позивачу штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Законом України від 16 січня 2020 № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466) внесено зміни до Кодексу, у тому числі в частині кваліфікації податкового правопорушення саме як протиправного, винного (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Також, Законом № 466 визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 Кодексу, є встановлення контролюючими органами вини особи.

Податковим правопорушенням, відповідно до пункту 109.1 статті109 ПК України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 112.1, пункту 112.2 статті 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, не вжиття платником податків достатніх заходів щодо дотримання правил та норм податкового законодавства, або якщо контролюючий орган доведе що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються не достатніми, платник податків вважається винною у вчиненні правопорушення.

Суд відмічає, що ПК України не містить визначення поняття «вина», однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 статті 112 ПК України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні статті 112 ПК України є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи, у вчинені податкового правопорушення.

Таким чином, обов`язок доведення вини, ПК України покладено на контролюючий орган, без виконання якого, особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого, умовою є наявність вини.

Слід відмити, що разом із цим, необхідно враховувати, що згідно пункту 109.3 статті 109 Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу.

У всіх інших випадках визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Згідно з пунктом 123.2 статті 123 ПК України діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 123.3 відповідно статті передбачає, що діяння, передбачені пунктом 123.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПКУ та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (абзац другий п. 109.1 ст. 109 ПК України).

У випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125 1.2 - 125 1.4 статті 125.1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи (абзац 2 пункту 109.3 статті 109 ПК України).

У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, то останній не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Водночас положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків (пункт 112.7 статті 112 ПК України).

Отже, відповідальність за скоєння податкового правопорушення настає лише у разі коли контролюючий орган доведе, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але платником податків не вчиняв певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, обов`язок доведення вини, ПК України покладено на контролюючий орган, без виконання якого, особу не можливо буде притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого, умовою є наявність вини.

Виходячи з аналізу положень пункту 123.2-123.3, статті 123 ПК України, юридичним фактом, з яким пов`язується відповідальність у вигляді штрафу, є обов`язок доведення контролюючим органом скоєння платником податків податкового правопорушення, а саме умисного вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу

Суд відмічає, що актом перевірки жодних обґрунтувань, що позивач порушив діяння передбаченою статтею 123 ПК України, саме у форму умислу - не наведено, окрім формального зазначення у висновку акта податкової перевірки, умисний характер його вчинення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 14286,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 14286,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгове підприємство Кліо Продактс Груп» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 29 червня 2021 року № 2.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 29 червня 2021 року № 2.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгове підприємство Кліо Продактс Груп» (адреса: 02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 21, квартира 59, ) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 14 286,00 грн (чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят шість гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник