Справа № 380/9406/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/9406/21 пров. № А/857/19355/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Носа С.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року у справі №380/9406/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації про стягнення коштів,-

суддя в 1-й інстанції Гулкевич І.З.,

час ухвалення рішення 26.08.2021 року

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

10 червня 2021 ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації, в якому просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої допомоги по догляду за дитиною (сином ОСОБА_2 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до досягненню нею трирічного віку в сумі 28 221,00 грн. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати допомоги в сумі 53 071,48 грн. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму трьох відсотків річних в розмірі 2 537,57 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Вищого адміністративного суду України у справі №К-9991/66808/11 від 15.10.2013 зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з січня 2009 року у розмірі, визначеному ст. 43 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. На підставі вказаної вище постанови Старосамбірським районним судом Львівської області видано виконавчий лист 12.12.2013.У зв`язку з тривалим невиконанням вказаного судового рішення, позивач звернулася із заявою до Європейського суду з прав людини, як в подальшому було приєднано до справи Бурмич та інші проти України. Позивач неодноразово пред`являла виконавчий лист до виконання, однак такий виконаний не був. В січні 2021 ОСОБА_1 зверталась до Управління соціального захисту населення Старосамбірської РДА із заявою, в якій покликалась на рішення ВАСУ та рішення ЄСПЛ та просила здійснити недоплачену соціальну допомогу у розмірі 28 221,20 грн. 02.02.2021 листом за вих. №136/07 Управління соціального захисту населення Старосамбірської РДА повідомило, що лист для виконання рішення суду скеровано голові комісії з реорганізації Турківської та Старосамбірської райдержадміністрації. 07.05.2021 Управління соціального захисту населення Самбірської РДА повідомило, що є правонаступником Управління соціального захисту населення Старосамбірської РДА (боржника за виконавчим листом №2-а-283/2009 від 12.12.2013 відповідача по рішенні ВАСУ від 15.10.2013 в частині визнання боргу по недоплаченій допомозі в сумі 28221,20 грн, не могли повідомити його наявність. 07.06.2021 листом №63-409/0/2-21 заступник голови комісії з реорганізації Турківської та Старосамбірської РДА, керівник апарату Самбірської РДА О. Галюлько повідомила, що зобов`язання у даних балансу Управління соціального захисту населення Старосамбірської РДА у передавальному акті відсутні. Позивач вважає, що відсутність відомостей у передавальному акті щодо зобов`язання їй виплатити недоплачену допомогу по догляду за дитиною у розмірі 28221,00 грн є порушенням вимог ст. 6 ЄКПЛ, ст.1 Протоколу першого до ЄКПЛ та ст. 41 Конституції України, а також рішень ЄСПЛ. Сума компенсація за порушення строків (01.01.2012 по 09.06.2021) виплати не доплаченої допомоги становить - 53071,48 грн. Сума трьох процентів річних (за період з 10.06.2018 по 09.06.2021) становить 2537,57 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Мазепи, 8, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість, яка виникла в результаті проведеного перерахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 28 221,00 грн. (двадцять вісім тисяч двісті двадцять одна гривня 00 копійок).

В задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Мазепи, 8, ) 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково обмежився лише ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України для визначення грошового забезпечення

Також суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачка обгрунтовувала стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати спеціальним законом, а не ст. 625 ЦК України.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має законне право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленому статтею 43 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням перерахунок якої здійснено на підставі обов`язкового до виконання рішення, суд приходить до висновку, що відповідач не здійснюючи виплату перерахованої допомоги діяв неправомірно.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками справи, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

У червні 2009 року позивач звернулась до Старосамбірського районного суду Львівської області про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації щодо призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною у розмірі 130 грн та стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації недоплачену грошову допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з лютого 2009 по травень 2009 у сумі 2587,20 грн.

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 23.12.2009, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2011, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України у справі №К-9991/66808/11 від 15.10.2013 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області щодо виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплачену допомогу по догляду за дитиною (сином ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до досягнення нею трирічного віку за період з січня 2009 року у розмірі, визначеному статтею 43 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

На виконання вищенаведеної постанови Старосамбірським районним судом Львівської області видано виконавчий лист 12.12.2013.

27.11.2013 ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації із заявою про виплату коштів відповідно до постанови ВАСУ від 15.10.2013.

16.12.2013 позивач звернулась до Головного управління юстиції у Львівській області щодо відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа у справі 2-а-283/2009 від 12.12.2013.

20.12.2013 листом Управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації повідомило ОСОБА_1 про те, що останнім проведене перерахунок державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, однак проведення відповідних виплат не може здійснити у зв`язку з тим, що кошти на виплату за рішенням судів не передбачені у кошторисі видатків на виплату відповідних видів державних допомог.

Згідно рішення №4531 від 28.05.2014 Управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації провело перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за рішенням суду у розмірі 28221,20 грн.

03.07.2015 постановою державного виконавця Головного територіального управління юстиції у Львівській області повернуто виконавчий документ стягувачеві.

03.07.2015 ОСОБА_1 звернулася із заявою до Європейського суду з прав людини у зв`язку з тривалим невиконанням вказаного судового рішення, яка в подальшому було приєднано до справи Бурмич та інші проти України.

15.09.2015 постановою державного виконавця Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-а-283/2009 виданого 12.12.2013.

31.05.2016 постановою державного виконавця Головного територіального управління юстиції у Львівській області повернуто виконавчий документ стягувачеві.

05.08.2016 постановою державного виконавця Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-а-283/2009 виданого 12.12.2013.

29.12.2016 постановою державного виконавця Головного територіального управління юстиції у Львівській області закінчено виконавче провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України Про виконавче провадження.

15.12.2017 ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Старосамбірської РДА Львівської області про виплату боргу в сумі 28221,20 грн.

04.04.2018 ОСОБА_1 звернулась до відділу примусових виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа 2-а-283/2009 від 12.12.2013.

05.04.2018 державним виконавцем відділу примусових виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Також, 04.04.2018 ОСОБА_1 зверталась із заявами до Уповноваженого Верховної ради з прав людини та до секретаріату Уповноваженого у справах ЄСПЛ Міністерства юстиції України з приводу не виконання рішення ВАСУ від 15.10.2013.

11.05.2018 ОСОБА_1 надійшла відповідь від представника Уповноваженого Верховної ради з прав людини, в якій зазначено, що виконання рішень судів контролює Секретаріат Уповноваженого у справах ЄСПЛ Міністерства юстиції України та Уповноважений Верховної Ради з прав людини буде в межах повноважень сприяти виконанню рішень судів.

15.05.2018 ОСОБА_1 надійшла відповідь від Уповноваженого у справах ЄСПЛ Міністерства юстиції України, в якій зазначено, що на національному рівні в Україні діє робоча група щодо запровадження змін до законодавства України.

В квітні 2019 року ОСОБА_1 повторно звернулась із заявами до Уповноваженого ВРУ з прав людини та до Секретаріату Уповноваженого у справах ЄСПЛ Міністерства юстиції України.

15.05.2019 ОСОБА_1 надійшла відповідь від Уповноваженого у справах ЄСПЛ Міністерства юстиції України, в якій повідомили про розробку законопроекту на вирішення проблеми описаної в рішенні ЄСПЛ Бурмич та інші проти України.

16.05.2019 ОСОБА_1 надійшла відповідь від представника Уповноваженого ВРУ з прав людини, в якій повідомлено, що представник уповноваженої звернулась із запитом до Уповноваженого у справах ЄСПЛ Міністерства юстиції України.

В червні 2020 ОСОБА_1 повторно звернулась із заявами до Уповноваженого ВРУ з прав людини та до Секретаріату Уповноваженого у справах ЄСПЛ Міністерства юстиції України.

22.07.2020 ОСОБА_1 надійшла відповідь від представника Уповноваженого ВРУ з прав людини, в якій повідомлено, що представник уповноваженої звернулась із запитом до Уповноваженого у справах ЄСПЛ Міністерства юстиції України.

05.08.2020 ОСОБА_1 надійшла відповідь від Уповноваженого у справах ЄСПЛ Міністерства юстиції України, в якій зазначено, що розроблено законопроект №8533, який було внесено до Верховної ради України, відкликано оскільки розпочала роботу Верховна рада України (9 скликання) на вирішення проблеми описаної в рішенні Бурмич та інші проти України.

22.07.2020 ОСОБА_1 надійшла відповідь із Департаменту соціального захисту населення ЛОДА, в якій зазначено, що для виконання рішення ВАСУ від 15.10.2013 та рішення ЄСПЛ Бурмич та інші проти України. Необхідно звернутись до Державної казначейської служби України в порядку Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

В січні 2021 ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Старосамбірської РДА із заявою, щодо виконання рішення ВАСУ та виплати від 15.10.2013 та рішення ЄСПЛ Бурмич та інші проти України та здійснити недоплачену соціальну допомогу у сумі 28221,20 грн.

02.02.2021 листом Управління соціального захисту населення Старосамбірської РДА повідомило, що лист для виконання рішення суду скеровано голові комісії з реорганізації Турківської та Старосамбірської райдержадміністрації.

16.04.2021 Державна казначейська служба України повідомила ОСОБА_1 , що в порядку Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень виконується безспірне списання коштів за рішенням судів про стягнення коштів, оскільки рішення ВАСУ від 15.10.2013 є зобов`язального характеру, тому його виконання здійснюється виключно органами державної виконавчої служби.

07.05.2021 листом Управління соціального захисту населення Самбірської РДА повідомила представника позивача, що є правонаступником Управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації згідно постанови КМУ №1321 Про затвердження Порядок здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються від 16.12.2020, ст. 7 Перехід повноважень, прав та обов`язків (публічно-владне правонаступництво) райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій но новоутворених районів здійснюється : у разі існування райдержадміністрації в адміністративному центрі новоутвореного району та приєднання до неї райдержадміністрацій, що припиняються, ліквідованих районів з моменту утворення комісії з реорганізації райдержадміністрації, що припиняється. Управління не може надати відповідь на питання чи визнає (обліковує) борг із нарахованої недоплаченої щорічної допомоги, яка відповідно до розрахунку становить 28221,20 грн перед ОСОБА_1 , оскільки комісія з реорганізації не завершила свою діяльність.

07.06.2021 Самбірська районна державна адміністрація повідомила представника позивача, що зобов`язання у даних балансу соціального захисту населення Старосамбірської РДА у Передавальному акті балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації до правонаступника управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації відсутня.

07.06.2021 заступник голови Львівської обласної державної адміністрації повідомив представника позивача, що головою ЛОДА розпорядженням від 27.05.2021 №424/0/5-21 Про затвердження зведених передавальних актів Старосамбірської та Турківської РДА Львівської області до правонаступника Самбірської РДА.

Позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 6 ЄКПЛ, ст.1 Протоколу першого до ЄКПЛ та ст. 41 Конституції України, а також рішень ЄСПЛ, в частині невиплати їй недоплаченої допомоги по догляду за дитиною у розмірі 28221,00 грн.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Зазначена правова норма Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням (неналежним виконанням) судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексу адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до приписів статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відтак, у разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та приписами Кодексу адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення (неналежне його виконання) не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів забезпечення виконання постанови Вищого адміністративного суду України у справі №К-9991/66808/11 від 15.10.2013.

Разом із тим, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона мала звертатися до суду у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про стягнення з Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заборгованості, яка виникла в результаті проведеного перерахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 28 221,00 грн., донарахованої на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Спір у справі, що розглядається, є тотожним спору у справі, яка вирішена постановою Вищого адміністративного суду України у справі №К-9991/66808/11 від 15.10.2013, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. Вказане свідчить про наявність підстави для закриття провадження у справі.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 лютого 2019 року при розгляді справи № 806/2143/15, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

Щодо вимог апелянта про стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати допомоги в сумі 53 071,48 грн (за період 01.01.2012 по 09.06.2021) та трьох відсотків річних в розмірі 2 537,57 грн (за період з 10.06.2018 по 09.06.2021) слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Зазначені висновки сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Проте, у позивача не виникло право на застосування наслідків порушення грошового зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України.

Суд зазначає, що постановою Вищого адміністративного суду України у справі №К-9991/66808/11 від 15.10.2013 не визначено грошового зобов`язання до стягнення, таке рішення має зобов`язальний характер, а тому у справі відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (частина друга статті 2 Закону №2050-III).

Статтею 3 Закону №2050-III визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі допомоги, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми доплати.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та враховуючи ту обставину, що у матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу доплати допомоги, колегія суддів зазначає про відсутність виплати основної суми доходу в розумінні Закону №2050-III, за наявності якої можлива виплата суми компенсації.

Таким чином, в цій частині позовні вимоги є передчасними, а тому відсутні підстави для їх задоволення.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове.

Керуючись ст. 139, 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року у справі №380/9406/21 в частині стягнення з Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 28 221,00 грн. - скасувати та прийняти постанову, якою закрити провадження у справі в цій частині.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року у справі №380/9406/21 в решті позовних вимог змінити в частині мотивів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Н. М. Судова-Хомюк
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 30.11.2021 року