Справа № 140/4651/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 140/4651/21 пров. № А/857/16459/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Шевчук С.М., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Костюкевичем С.Ф. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУ НП, відповідач) №149 о/с від 21.05.2021 в частині припинення виплати йому грошового забезпечення за період з 01.04.2021 по 30.04.2021 та стягнути з відповідача на його користь несплачене грошове забезпечення за квітень 2021 року в розмірі 15331,62 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Рішення суду в частині присудження виплати грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано оспорюваний наказ в частині припинення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.04.2021 по 30.04.2021 та стягнуто з ГУ НП на його користь несплачене грошове забезпечення за вказаний період у розмірі 14723,70 грн, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи просить його змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в такій редакції : «Стягнути з ГУ НП на користь ОСОБА_1 несплачене грошове забезпечення за період з 01.04.2021 по 30.04.2021 у розмірі 14723,70 грн, з урахуванням проведеного перерахунку грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.»

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Волинським окружним адміністративним судом у справі №140/123/20 чітко визначено час проходження ним служби в органах поліції у період з 16.04.2018 по 22.03.2019 та за який ГУ НП зобов`язано провести перерахунок та виплату грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років) з урахуванням вислуги років з 13.05.2005 по 01.07.2010 у податкові міліції. Вказаний період служби включає в себе січень-лютий 2019 року, який відповідно до Порядку обчислення середнього заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі Порядок №100), є розрахунковим періодом для обчислення його середнього грошового забезпечення, на підставі якого обчислювалось його середнє грошове забезпечення за квітень 2021 року.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2021 апеляційну скаргу ГУ НП було повернуто скаржнику.

Відповідач також не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що у період з 16.04.2018 по 22.03.2019 позивач проходив службу в Нововолинському ВП Володимир-Волинського ВП ГУ НП на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції.

22.03.2019 позивач був прийнятий на військову службу за контрактом у військову частину НОМЕР_1 на посаду головного сержанта-командира відділення зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетного дивізіону. Строк контракт 3 роки.

23.04.2019 наказом ГУ НП №116 о/с позивача було звільнено зі служби на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07..2015 (далі Закон №580-VIII) у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» №2337-VIII від 15.03.2018 (далі Дисциплінарний статут НПУ).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2020, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2020, у справі №140/123/20 було визнано протиправними та скасовано накази №476/в від 18.04.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », №116 о/с від 23.04.2019 в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII, поновлено позивача на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУ НП з 24.04.2019, стягнуто з ГУ НП на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 160979,12 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплати грошового забезпечення у межах стягнення за один місяць у сумі 14723,70 грн допущено до негайного виконання. Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у НПУ вислугу років з 13.05.2002 по 01.07.2010 у податковій міліції, зобов`язано ГУ НП зарахувати до стажу його служби в поліції наявну на момент переходу на службу у НПУ вислугу років з 13.05.2002 по 01.07.2010 у податковій міліції та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років) за час служби позивача в органах поліції з урахуванням вислуги років у податковій міліції за період з 13.05.2002 по 01.07.2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Наказом ГУ НП №83 о/с від 28.02.2020 «По особовому складу», виданого на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 по справі №140/123/20, старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУ НП ОСОБА_1 було поновлено з 24.04.2019.

Листом №340/04/29-2020 від 20.03.2020 ГУ НП повідомило позивача про виконання рішення суду від 14.02.2020 по справі №140/123/20 в частині, що стосується негайного виконання та про те, що у подальшому нарахування та виплата грошового забезпечення буде здійснюватися у порядку, визначеному наказом МВС України №260 від 06.04.2016 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» (далі Порядок №260).

На підставі актів про невихід на роботу за період з 01.04.2021 по 30.04.2021, які наявні в матеріалах справи, 21.05.2021 ГУ НП видало наказ №149 о/с «По особовому складу», відповідно до якого на підставі Порядку №260 позивачу припинено виплату грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю на службі без поважних причин з 01.04.2021 по 30.04.2021.

Судом першої інстанції також встановлено, що старший сержант ОСОБА_1 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (м. Володимир-Волинський) з 22.03.2019, що підтверджується довідкою вказаної частини №3429А від 20.05.2021.

Вважаючи протиправними спірний наказ, позивач звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на позивача поширюються гарантії, передбачені статтею 39 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) та статтею 119 КЗпП України (щодо збереження за ним місця роботи, посади і середнього заробітку в установі, в якій він працював), тому відповідач протиправно, в порушення вимог ч.3 ст.119 КЗпП України, прийняв оспорюваний наказ. Суд вказав, що середнє грошове забезпечення позивача необхідно обчислювати виходячи з виплат за січень-лютий 2019 року (останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата), а тому вважав, що відсутні правові підстави у даній справі щодо врахування при розрахунку середнього грошового забезпечення, що підлягає виплаті за квітень 2021 року, надбавки за стаж служби з урахуванням вислуги років за період з 13.05.2002 по 01.07.2010, який просить взяти до уваги позивач.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи. Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що задовольняючи позов, судом першої інстанції не враховано наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.4 ч.10 ст.62 Закону №580-VIII, поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до ча.ч.1-2 ст.94 Закону №580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції» (далі - Постанова №988) передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно п.п.3, 4 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади (зарахованих у розпорядження) в Національній поліції, та здобувачам ЗВО.

За змістом п.п.6, 7 розділу І Порядку №260, підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ЗВО про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат. Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Пунктом 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Порядку №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Суд зазначає, що норми спеціального законодавства, зокрема, Закон №580-VIII та Порядок №260, не регулюють питання виплати грошового забезпечення поліцейським, які прийняті на військову службу за контрактом, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми КЗпП України.

Відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також ч.1 ст.51, ч.5 ст.53, ч.3 ст.57, ч.5 ст.61 Закону України «Про освіту».

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, в яких вони працювали на час призову/прийняття на військову службу. Виплата середнього заробітку вказаним особам здійснюється підприємствами, установами, організаціями, на яких збереглося місце роботи такої особи.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.01.2020 по справі №814/1905/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01.03.2014, введеного в дію Указом Президента України №189/2014 від 02.03.2014, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

З урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_1 було прийнято на військову службу за контрактом в умовах кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, тобто під час дії особливого періоду, колегія суддів вважає, що на нього поширюються гарантії, передбачені статтею 39 Закону №2011-XII та статтею 119 КЗпП України в частині збереження за ним місця роботи, посади і середнього заробітку в установі, в якій він працював.

Вказані обставини та висновки викладені також у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 та постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2020 по справі №140/123/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваного наказу та наявності підстав для його скасування.

Оскільки Закон №580-VIII та Порядок №260 не регулюють питання складу, розміру та порядку обчислення грошового забезпечення поліцейським, які прийняті на військову службу за контрактом, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми Порядку №100.

Відповідно до абз.4 п.4 розділу ІІІ Порядку №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 542 від 29.07.2015), працівникам, які були звільнені в запас з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та повторно призвані для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, обчислення середньої заробітної плати проводиться з урахуванням норм цього Порядку. У разі коли розрахована в установленому порядку середня заробітна плата є нижчою від середньої заробітної плати, яка зберігалась за працівником протягом періоду попередньої військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, для розрахунку компенсації застосовується середня заробітна плата, яка зберігалась за працівником протягом періоду попередньої військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно п.п. «л» п.1 розділу І Порядку №100, цей Порядок застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до абз.3 п.2 розділу ІІ Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються : основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Згідно п.5 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом п.8 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Обґрунтовуючи заявлену до стягнення суму на рівні 15331,62 грн, позивач використав лист ГУ НП №111/29/01-2020 від 21.01.2020, в якому зазначено розмір та складові нарахованого йому грошового забезпечення за січень-лютий 2019 року, а також здійснив самостійно перерахунок розміру надбавки за стаж служби в поліції.

Колегія суддів зазначає, що оскільки контракт про проходження військової служби укладено з позивачем 22.03.2019, тому грошове забезпечення необхідно обчислювати за період січень-лютий 2019 року, а відтак розмір середньоденного грошового забезпечення у такому випадку складає 490,79 грн, що також встановлено рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 по справі №140/123/20.

Таким чином, середнє грошове забезпечення позивача, збереження якого за ним передбачене ч.3 ст.119 КЗпП України, що підлягає виплаті за період з 01.04.2021 по 30.04.2021, з урахуванням виплаченої суми грошового забезпечення в розмірі 490,79 грн, складає 14723,70 грн (490,79 грн х 30 днів).

При цьому, як вбачається з листа №774/29/01-2021 від 18.05.2021, долученого відповідачем до відзиву, позивачу у квітні 2021 року було нараховано грошове забезпечення у розмірі 7289,79 грн, однак відповідно до наказу ГУ НП №75 о/с від 21.05.2021 у квітні 2021 року було проведено перерахунок грошового забезпечення за березень 2021 року та утримано у квітні 2021 року. Отже, за квітень 2021 року позивачу грошове забезпечення не виплачене.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП №149 від 21.05.2021 о/с «По особовому складу» в частині припинення виплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.04.2021 по 30.04.2021 та стягнути несплачене грошове забезпечення за вказаний період у розмірі 14723,70 грн, з урахуванням проведеного перерахунку грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно ч.4 ст.317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду, шляхом викладення абзацу третього резолютивної частини рішення в наступній редакції : «стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 несплачене грошове забезпечення за період з 01.04.2021 по 30.04.2021 у розмірі 14723,70 грн, з урахуванням проведеного перерахунку грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року по справі №140/4651/21 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції : «Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 несплачене грошове забезпечення за період з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року у розмірі 14723 (чотирнадцять тисяч сімсот двадцять три) гривні 70 копійок, з урахуванням проведеного перерахунку грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року по справі №140/4651/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Т. І. Шинкар