Справа № 640/14186/21
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Київ № 640/14186/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу
за позовом Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки
до Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації
про визнання протиправними та скасування відмови
ВСТАНОВИВ:
Київський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (далі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі відповідач), в якому просить: визнати відмову Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо виключення Київського обласного військового комісаріату з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців протиправною та скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців дата державної реєстрації: 16 квітня 2000 року (Дата запису: 07 травня 2013 року) Номер запису: 0045552 про включення ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код юридичної особи 07910662, адреса знаходження Україна, 04053, місто Київ, вул. Артема, будинок 59. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на наявність підстав для виключення інформації про Київський обласний військовий комісаріат з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань , оскільки занесення відомостей до згадуваного Реєстру, що характеризують організацію, чисельність та дислокацію місцевого органу військового управління становлять державну таємницю та суперечать Закону України «Про державну таємницю» , наказу Служби безпеки України від 12 серпня 2005 року №440 «Про затвердження Зводу відомостей, що становлять державну таємницю».
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов відповідач вказує, що форма заяви про державну реєстрацію визначена наказом Міністерства юстиції України від 18 листопада 2016 року № 3268/5, проте заява позивача від 25 березня 2021 року №1/6/1590 не відповідає формі, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 18 листопада 2016 року № 3268/5. З огляду на викладене, відповідач листом від 08 квітня 2021 року №39-22-494 не відмовив у проведенні реєстраційної дії в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», а надав відповідь на лист.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.
Київський військовий обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звернувся до Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою від 25 березня 2021 року №1/6/1590, в якій просить виключити з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Київський обласний військовий комісаріат.
Листом від 08 квітня 2021 року №39-22-949 відповідач повідомив позивача, що Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» не передбачено такої реєстраційної дії як виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повідомлено, що Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України ведуть органи статистики.
Незгода позивача з відмовою відповідача, оформленою листом від 08 квітня 2021 року №39-22-949, зумовила звернення до суду з даним позовом.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців регулюються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року №755-IV (далі-Закон №755-IV). Частиною 1 статті 3 Закону №755-IV визначено, що дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №755-IV державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.
Згідно з частиною 4 статті 16 Закону №755-IV до Єдиного державного реєстру не заносяться відомості, що становлять державну таємницю.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №755-IV відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.
Згідно з частиною 1 статті 11 Закону №755-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.
Відповідно до частини 4 статті 7 Закону №755-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року №3855-XII (далі - Закон №3855-XII), державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №3855-XII до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація у сфері оборони, зокрема:
- про зміст стратегічних і оперативних планів та інших документів бойового управління, підготовку та проведення військових операцій, стратегічне та мобілізаційне розгортання військ, а також про інші найважливіші показники, які характеризують організацію, чисельність, дислокацію, бойову і мобілізаційну готовність, бойову та іншу військову підготовку, озброєння та матеріально-технічне забезпечення Збройних Сил України та інших військових формувань;
- про напрями розвитку окремих видів озброєння, військової і спеціальної техніки, їх кількість, тактико-технічні характеристики, організацію і технологію виробництва, наукові, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, пов`язані з розробленням нових зразків озброєння, військової і спеціальної техніки або їх модернізацією, а також про інші роботи, що плануються або здійснюються в інтересах оборони країни;
- про дислокацію, характеристики пунктів управління, зміст заходів загальнодержавного та регіонального, у разі необхідності міського і районного рівня, щодо приведення у готовність єдиної державної системи цивільного захисту населення і територій до виконання завдань в особливий період та про організацію системи зв`язку (оповіщення) в особливий період, можливості населених пунктів, регіонів і окремих об`єктів щодо евакуації, розосередження населення і забезпечення його життєдіяльності; забезпечення виробничої діяльності об`єктів національної економіки у воєнний час;
- про геодезичні, гравіметричні, картографічні та гідрометеорологічні дані і характеристики, які мають значення для оборони країни.
За приписами частини 3 статті 10, частини 1 статті 12 Закону №3855-XII, інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом. Звід відомостей, що становлять державну таємницю, формує Служба безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць. Зазначений Звід та зміни до нього набирають чинності з моменту опублікування в офіційних виданнях України.
Згідно з пунктами 1.4.3 та 1.4.4 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12 серпня 2005 року №440, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 2005 року за №902/11182, державну таємницю становлять: відомості про дислокацію, систему охорони, оборони, організаційно-штатну структуру, чисельність особового складу військових частин (установ) в особливий період (на воєнний час); відомості про діючі або перспективні: бойовий склад, організаційно-штатну структуру, дислокацію, систему охорони, оборони, чисельність особового складу військових частин (установ) на мирний час (за винятком відомостей про дійсне найменування з`єднань, військових частин, установ (організацій) ЗС, військових навчальних закладів, а також їх місце розташування із зазначенням населених пунктів та географічних координат і їх підпорядкованості, відомостей про загальну штатну чисельність військовослужбовців за штатом мирного часу, озброєння та військову техніку, які надаються державам-учасницям відповідно до прийнятих Україною міжнародних зобов`язань за Договором про звичайні збройні сили в Європі, Віденським документом 2011 року про заходи зміцнення довіри та безпеки та Глобальним обміном воєнною інформацією, а також відомостей щодо військових навчальних закладів, квартирно-експлуатаційних органів, військових представництв, закладів культури та спортивних закладів).
Відповідно до частини 4 статті 7 Закону №755-ІV до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю. Форми заяв у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 листопада 2016 року № 3268/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2016 року за № 1500/29630.
Так, судом встановлено, що заява позивача від 25 березня 2021 року №1/6/1590 не відповідає формі, затвердженій наказом Міністерства юстиції України 18 листопада 2016 року № 3268/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2016 року за № 1500/29630.
Крім того, суд звертає увагу, що у заяві від 25 березня 2021 року №1/6/1590 позивач просив виключити відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України» від 22 січня 1996 року № 118 Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України створено Міністерством статистики та ведеться Державною службою статистики України.
Докази звернення позивача із заявою про скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань в матеріалах справи вістуні.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність спору між позивачем та відповідачем про скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення», Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко