Справа № 520/6658/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 р.Справа № 520/6658/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача Бажанової К.І.

представника відповідача Діанової С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 25.06.21 року по справі № 520/6658/21

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій від 30.12.2020 № 0 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 141 304, 80 грн.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області () на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 413, 05 грн.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області () на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, в розмірі 15 000 ,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що він є фізичною особою-підприємцем та здійснює діяльність роздрібною торгівлею алкогольними напоями за адресою: АДРЕСА_1 .

21.10.2019 року Головним управлінням ДПС у Харківській області ФОП ОСОБА_1 видано ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 1903761 строком дії з 21.10.2019 до 21.10.2020. Поточна сплата за ліцензію проведена за період з 21.10.2019 до 21.04.2020. У додатку до вказаної ліцензії зазначений реєстратор розрахункових операцій (електронно-касовий апарат) МІI-500.02МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ57902057. 06.04.2020 за місцем податкового обліку позивачем зареєстровано новий реєстратор розрахункових операцій МINI-Т 400МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ . Крім того, з метою оплати дії ліцензії за період з 21.04.2020 до 21.10.2020, а також оповіщення податкового органу про реєстрацію нового реєстратора розрахункових операцій, позивачем 13.04.2020 направлено на адресу відповідача заяву щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, у якій на зворотній стороні аркушу зазначено новий реєстратор розрахункових операцій МІNI-Т 400МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ . До вказаної заяви долучені оригінал ліцензії та додаток до неї. Вказану заяву 15.04.2020 отримано відповідачем (вх. ГУ ДПС у Харківській області від 15.04.2020 № 46830/ФОП). У подальшому відповідачем внесені зміни до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 1903761 строком дії з 21.10.2019 до 21.10.2020. Разом з тим, при отриманні вказаної ліцензії та додатку до нього, ним не звернута увага на наступні внесені відповідачем недостовірні відомості: 1) на зворотному боці ліцензії зазначено невірний період сплати за ліцензію: «з 21.04.2020 до 21.10.2021», при тому, що строк дії ліцензії до 21.10.2020; 2) у додатку до ліцензії помилково зазначений невірний реєстратор розрахункових операцій (електронно-касовий апарат): МІNI-500.02МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ57902057 замість нового: МІNI-Т 400МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ . Крім того, Головним управлінням ДПС у Харківській області видано наказ № 4696 від 19.11.2020 про проведення фактичної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 . За результатом проведення перевірки складено акт перевірки від 04.12.2020 № 5383/20/01 /РРО//989, яким встановлено порушення позивачем вимог ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями через реєстратор розрахункових операцій МІNI-Т 400МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ , зареєстрований 06.04.2020 та не зазначений у ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 1903761 від 11.10.2019. Порушення, встановлені в акті, стали підставою для винесення Головним управлінням ДГІС у Харківській області рішення про застосування фінансових санкцій та накладення штрафу.

Позивач, не погодившись з рішенням ГУ ДПС у Харківській області про застосування до нього фінансових санкцій на підставі рішення від 30.12.2020 № 0 про накладення штрафу в розмірі 141 304,80 грн., звернувся до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 року задоволено клопотання Головного управління ДПС у Харківській області про заміну відповідача у справі та проведено заміну відповідача з Головного управління ДПС у Харківській області () на Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення, прийнявши по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Так, в апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що спірна фактична перевірка проводилась на підставі наказу від 19.11.2020 року №4696 в рамках здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, за місцем здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності у барі за адресою: АДРЕСА_1 . Під час перевірки встановлено, що у період з 06.04.2020 по 04.12.2020 позивач здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями через електронно-касовий апарат Mini-T 400 МЕ, заводський номер ПБ , фіскальний номер , зареєстрований 06.04.2020 та не зазначений у додатку до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями з 1903761 від 11.10.2019, чим порушив ч. 37 ст. 15 Закону № 481/95-ВР в редакції, що діяла на момент перевірки. Відповідно до заяви від 15.04.2020 (вхідний реєстраційний № 46820/ФОП) позивач просив внести до ліцензії інформацію про здійснення сплати чергового платежу для подовження терміну її дії, додавши платіжне доручення (у розділі 6 заяви «Дія» зазначено критерій внесення чергового платежу). У той же час, за приписами ч. 51 ст. 15 Закону № 481/95-ВР, у разі зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання ліцензії орган, який видав ліцензію, на підставі заяви суб`єкта господарювання протягом трьох робочих днів видає суб`єкту господарювання ліцензію, оформлену на новому бланку з урахуванням змін. Від позивача така заява не надходила. У спірних правовідносинах для внесення змін до ліцензії позивач повинен був подати заяву на її переоформлення у зв`язку із наміром використовувати в торговому об`єкті новий реєстратор розрахункових операцій. Отже, на підставі поданої заяви ФО-П ОСОБА_1 , у контролюючого органу були відсутні повноваження на внесення змін до ліцензії від 11.10.2019 № 1903761.

Апелянт також просить врахувати правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 520/5562/19 .

Стосовно необгрунтованості судового рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення витрат на надання правничої допомоги зазначає, що обсяг вказаних представником позивача робіт і час, витрачений на вчинення процесуальних дій та підготовку документів, є явно неспівмірним зі складністю виконаних ним робіт, а тому стягнута сума витрат є завищеною.

Від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу, просила її задовільнити, посилаючись на доводи і обгрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ФОП ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність щодо роздрібної торгівлі алкогольними напоями за адресою: АДРЕСА_1 .

21.10.2019 ГУ ДПС у Харківській області позивачу видано ліцензію на право торгівлі алкогольними напоями № 1903761 строком дії з 21.10.2019 до 21.10.2020. Поточна сплата за ліцензію проведена за період з 21.10.2019 до 21.04.2020 платіжним дорученням від 07.10.2019 № 80 в сумі 4000,00 грн. (т. 1 а.с. 33-34).

У додатку до вказаної ліцензії зазначений реєстратор розрахункових операцій (електронно-касовий апарат) МІNI-500.02МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ57902057 (т. 1 а.с. 35).

06.04.2020 позивачу за місцем податкового обліку видано реєстраційне посвідчення № 7304 та зареєстровано новий реєстратор розрахункових операцій МІNI-Т 400МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ , дата реєстраційного посвідчення РРО 24.09.2013 року (т. 1 а.с. 30).

13.04.2020 року позивачем на адресу відповідача направлено заяву щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, у якій на зворотній стороні аркушу зазначено новий реєстратор розрахункових операцій - МІNI-Т 400МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ . До вказаної заяви долучені оригінал ліцензії та додаток до неї, а також проінформовано про внесення платежу за ліцензію в сумі 4000,00 грн., код класифікації 22011100, номер платіжного документу 23 від 13.04.2020 року (т. 1 а.с. 31-32).

Вказану заяву 15.04.2020 отримано відповідачем (вх. ГУ ДПС у Харківській області від 15.04.2020 № 46830/ФОП), що не заперечувалось відповідачем в ході розгляду справи.

Відповідачем внесені зміни до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 1903761 строком дії з 21.10.2019 до 21.10.2020. На зворотному боці ліцензію доповнено відомостями щодо сплати за період з 21.04.2020 до 21.10.2021 року, платіжне доручення від 13.04.2020 року № 23 на суму 4000 грн. Строк дії ліцензії вказаний до 21.10.2020. В додатку до ліцензії зазначений реєстратор розрахункових операцій (електронно-касовий апарат) МІNI-500.02МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ57902057 (т. 1 а.с. 33-35).

19.11.2020 ГУ ДПС у Харківській області видано наказ № 4696 про проведення фактичної перевірки Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 36).

За результатом проведення перевірки складено акт перевірки від 04.12.2020 №5383/20/01/РРО//989. Відповідно до висновків акту перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме: в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями через реєстратор розрахункових операцій МІNI-Т 400МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ , зареєстрований 06.04.2020 та не зазначений у ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №1903761 від 11.10.2019 (т. 1 а.с. 37-40).

14.12.2020 року на акт перевірки позивачем подані заперечення, які контролюючим органом залишені без задоволення, а висновки акту фактичної перевірки залишено без змін, як такі, що відповідають вимогам законодавства (т. 1 а.с. 48-52).

На підставі акту перевірки від 04.12.2020 року ГУ ДПС у Харківській області винесено рішення відносно ОСОБА_1 про застосування фінансових санкцій від 30.12.2020 № 0, відповідно до якого на позивача накладено штраф в розмірі 141 304, 80 грн. (т. 1 а.с. 41-42).

14.01.2021 року до Державної податкової служби України позивачем подано скаргу про перегляд рішення про застосування фінансових санкцій № 0, прийнятого Головним управлінням ДПС у Харківській області 30.12.2020 року в порядку ст. 56 Податкового Кодексу України (т. 1 а.с. 53-56).

Рішенням Державної податкової служби України № 7498/6/99-00-06-03-01-06 від 02.04.2021 року залишено без змін рішення ГУ ДПС у Харківській області від 30.12.2020 року, а скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення (т. 1 а.с. 61-63).

Не погодившись з рішенням ГУ ДПС у Харківській області від 30.12.2020 року позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що реєстратор розрахункових операцій (електронно-касовий апарат) МІNI-Т 400МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ , що встановлений позивачем в магазині за місцем діяльності, зареєстрований в податковому органі 06.04.2020. Вказана обставина підтверджує добросовісність дій позивача щодо повідомлення контролюючий орган про зміну реєстратора розрахункових операцій. Про це свідчить довідка про опломбування реєстратора розрахункових операцій від 06.04.2020 № 11, реєстраційне посвідчення ГУ ДПС у Харківській області (Балаклійський район) від 06.04.2020 № 7304, а також заява щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами (вх. ГУ ДПС у Харківській області від 15.04.2020 №46830/ФОП).

Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз. 25 ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» ліцензія (спеціальний дозвіл) це документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно з ч. 11. ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до ч. 20 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.

Згідно з ч. 22, ч. 23, ч. 24 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у заяві повинно бути зазначено вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (імпорт, експорт, оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами).

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання.

У заяві повинно бути зазначено вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (імпорт, експорт, оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами).

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.

Відповідно до ч. 25, ч. 26 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у заяві на видачу ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами зазначається адреса місця торгівлі.

У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями суб`єктом господарювання зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.

Згідно з ч. 33 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у разі зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання ліцензії (за винятком змін, пов`язаних з реорганізацією суб`єкта господарювання та/або зміною типу акціонерного товариства), орган, який видав ліцензію, на підставі заяви суб`єкта господарювання протягом трьох робочих днів видає суб`єкту господарювання ліцензію, оформлену на новому бланку з урахуванням змін.

Органи ліцензування, що уповноважені видавати ліцензії на імпорт, експорт, оптову і роздрібну торгівлю алкогольних напоїв та тютюнових виробів, зобов`язані надати контролюючому органу за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців інформацію про видані, переоформлені, призупинені або анульовані ліцензії у п`ятиденний строк з дня здійснення таких дій.

Абзацом 10 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії - 200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) продукції, але не менше 10 000 гривень.

Як убачається з матеріалів справи 21.10.2019, року ГУ ДПС у Харківській області ФОП ОСОБА_1 видано ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями. Вказано термін дії з 21.10.2019 року до 21.10.2020 року, період сплати за ліцензію: з 21.04.2020 до 21.10.2021, також видано додаток до ліцензії № 1903761, в якому вказано реєстратор розрахункових операцій МІNI-500.02МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ57902057.

06.04.2020 позивачу за місцем податкового обліку видано реєстраційне посвідчення № 7304 та зареєстровано новий реєстратор розрахункових операцій МІNI-Т 400МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ .

13.04.2021 ФОП ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Харківській області подано заяву щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, в якій на зворотній стороні зазначено реєстратор розрахункових операцій МІNI-Т 400МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ . Вказаний лист 15.04.2020 року отримано відповідачем (вх. ГУ ДПС у Харківській області № 46830/ФОП).

Відповідно до акту фактичної перевірки від 04.12.2020 року встановлено, що у період з 06.04.2020 року по 20.10.2020 ФОП ОСОБА_2 проводилась роздрібна торгівля алкогольними напоями через реєстратор розрахункових операцій МІNI-Т 400МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ , зареєстрований 06.04.2020 та не внесений у ліцензію №1903761 від 11.10.2019. Загальна сума реалізованих через цей РРО алкогольних напоїв у період з 06.04.2020 року до 30.12.2020 року складає 70652, 40 грн., чим порушено вимоги ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу етилового коньячного і плодового алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

Доводи апелянта про те, що від ФОП ОСОБА_2 до контролюючого органу заява про внесення змін до ліцензії не надходила, а тому у ГУ ДПС в Харківській області були відсутні повноваження на внесення змін до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач в заяві щодо внесення змін до ліцензії, поданій до контролюючого органу 13.04.2020 року, зазначив перелік реєстраторів розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі, а саме: реєстратор розрахункових операцій МІNI-Т 400МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ , зареєстрований 06.04.2020 та інформацію про внесення відповідного платежу.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у разі зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання ліцензії (за винятком змін, пов`язаних з реорганізацією суб`єкта господарювання та/або зміною типу акціонерного товариства), орган, який видав ліцензію, на підставі заяви суб`єкта господарювання протягом трьох робочих днів видає суб`єкту господарювання ліцензію, оформлену на новому бланку з урахуванням змін.

Тобто, положеннями чинного законодавства на податковий орган покладено обов`язок заповнення вказаних документів на підставі інформації, яка повідомляється платником податків.

Крім того, податковим органом не доведено наявність помилок у поданій позивачем заяві щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ФОП ОСОБА_2 своєчасно вжиті всі заходи для опломбування нового реєстратора розрахункових операцій, реєстрації його в податковому органі та повідомлення останнього про внесення змін до відповідної ліцензії, проте контролюючий орган не вніс до ліцензії повідомлені позивачем зміни щодо нового реєстратора розрахункових операцій.

Щодо доводів апелянта про необгрунтованість судового рішення щодо задоволення позову про стягнення з відповідача суми в розмірі 13 500, 00 грн. за надання правничої допомоги колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Стаття 134 КАС України визначає витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин другої - сьомої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз положень статті 134 КАС України дає підстави вважати, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

По суті вирішеного судом першої інстанції питання розподілу судових витрат скаржника на правничу допомогу у цій справі колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Закону України від 5 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі - Закон N 5076-VI) видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 року у справі N 240/3888/19, від 31 березня 2020 року у справі N 726/549/19, від 11 грудня 2019 року у справі N 2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката застосуванню підлягає частина п`ята статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач надав клопотання про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу (а.с. 157-160 т.1), у якому продубльовано зміст статей 132, 134, частини дев`ятої статті 139 КАС України та наведено цитати абзаців з постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 та постанови Верховного Суду від 17 вересня 2019 року, щодо права заявника на компенсацію обґрунтованих судових витрат у разі доведення, що понесені витрати були фактичними та неминучими.

Суд звертає увагу, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа N 815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа N 640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа N 280/2635/20).

Роблячи висновок про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу та визначаючи співмірний розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу суд першої інстанції надав оцінку поданому відповідачем клопотанню щодо зменшення розміру судових витрат, дослідивши це клопотання на предмет наявності/відсутності обґрунтованих доводів щодо неспівмірності витрат.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та адвокатським об`єднанням "НЕОФЕЛІС ЛО ГРУП" укладено договір № б/н від 14.04.2021 про надання правової допомоги.

Вартість професійної правничої допомоги адвоката підтверджується договором про надання правової допомоги від 14.04.2021 (т. 1 а.с.20-24).

Згідно з ч.3 п.3.2.5 вказаного договору сума гонорару складає 15 000 грн., яка має бути оплачена Клієнтом або іншою особою на рахунок Адвокатського об`єднання, незалежно від обсягу виконаної роботи, в строк по 15.04.2021 року.

Із частини 3 п. 3.2.6 вказаного договору вбачається, що незалежно від розміру оплати гонорару, встановлених п. 3.2.5 даного Договору, встановлюється наступна вартість адвокатських послуг, яка включається в суму гонорару:

- підготовка та подача адвокатського запиту до ГУ ДПС у Харківський області щодо витребування документів, які необхідні для подачі позовної заяви про скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 30.12.2020 №0 - 1500 грн.;

- підготовка та подача позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду про скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 30.12.2020 №0, а також участь в суді першої інстанції під час розгляду відповідної позовної заяви - 13 500 грн.

Відповідно до Акту приймання - передачі наданих послуг від 19.04.2021 до договору про надання правової допомоги від 14.04.2021 № б/н на виконання умов Договору про надання правової допомоги надані наступні послуги: 1) підготовка та подача адвокатського запиту до ГУ ДПС у Харківський області щодо витребування документів, які необхідні для подачі позовної заяви про скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 30.12.2020 №0 (1 складений документ) - 1500 грн.; 2) підготовка та подача позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду про скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 30.12.2020 №0, а також участь в суді першої інстанції під час розгляду відповідної позовної заяви (7 год., 30 хв.) - 13500 грн.. Розрахунок, здійснений відповідно до розміру погодинної ставки за надані послуги, що становить: вартість 1 години 1800 грн., 7 год., 30 хв. х 1800 грн. = 13500 грн. (т. 1 а.с.69).

Відповідно до платіжного доручення № 23 від 15.04.2021 року та рахунку-фактури від 14.04.2021 року, копії яких долучені до матеріалів справи, позивач виконав своє зобов`язання за договором та сплатив суму гонорару у розмірі - 15 000 грн. (т. 1 а.с.67-68).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що підготовка та подача адвокатського запиту до ГУ ДПС у Харківський області про витребування документів, необхідних для подачі позовної заяви про скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 30.12.2020 №0 (1 складений документ) у розмірі 1500 грн., є подібною дією під час підготовки адміністративного позову щодо спірних правовідносин, тощо.

На підставі викладеного, з урахуванням співмірності, оцінивши рівень витрат позивача на правничу допомогу, а також те, що їх сума була обґрунтованою, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування позивачу судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 13 500,00 грн., понесених у зв`язку із розглядом справи, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Посилання відповідача на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 01.02.2021 у справі № 520/5562/19 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини у даній справі є відмінними від тих, що склалися у справі, на яку посилається скаржник, що переглядалися Верховним Судом.

Суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожному гарантовано право на свободу вираження поглядів та одержання інформації.

Зокрема, у рішенні Європейського Суду у справі "Леандер проти Швеції" від 26 березня 1987 року, серія А, № 116, § 74) зазначено, що свобода отримувати інформацію, про яку йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, стосується передусім доступу до загальних джерел інформації і її основним призначенням є заборонити державі встановлювати будь-якій особі обмеження одержувати інформацію, яку інші особи бажають або можуть бажати повідомити цій особі.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 по справі № 520/6658/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 29.11.2021 року