Справа № 320/1382/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року м. Київ № 320/1382/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНИЙ ДВІР"

до Київської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНИЙ ДВІР" (далі також - позивач, ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ ДВІР») з позовом до Київської міської митниці ДФС (далі також- відповідач) в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Київської митниці ДФС Державної митної служби України від 07 лютого 2019 року №UA 100000/2019/200018/2 про коригування митної вартості товарів та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100070/2019/00075;

- зобов`язати Київську митницю ДФС провести митне оформлення товару за заявленою ТОВ "БУДІВЕЛЬНИЙ ДВІР" митною вартістю згідно з митною декларацією №UA10070/2019/229569;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНИЙ ДВІР» (03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 2, кв. 24, ) сплачений судовий збір у розмірі 3 842,00 грн;

- за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Київської міської митниці ДФС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНИЙ ДВІР» (03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 2, кв. 24, ) витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 27 000,00 грн. (двадцять сім тисяч гривень 00 копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення є протиправними, адже прийнято на підставі необґрунтованого висновку відповідача про недостатність наданих позивачем документів для підтвердження заявленої ним митної вартості. Так, позивач переконаний, що ним подано до митного органу належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар. Враховуючи зазначене, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

18.04.2019 року представником Київської митниці Державної фіскальної служби України подано до Київського окружного адміністративного суду клопотання про заміну неналежного відповідача у справі, а саме: на Київську міську митницю ДФС, яка знаходиться за адресою: 03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 8-А. Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 року задоволено клопотання представника відповідача та замінено Київську митницю ДФС України на Київську міську митницю ДФС.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 року адміністративну справу №320/1382/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛНИЙ ДВІР" до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення - передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративну справу №320/1382/19 передано на розгляд судді Маруліної Л.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.06.2019 року через канцелярію суду представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог.

Через канцелярію суду 21.06.2019 року представником позивача подано заяву про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

25.06.2019 року через канцелярію суду представником відповідача подано клопотання про надіслання матеріалів адміністративного позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2019 року відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

04.10.2019 року представником відповідача засобами поштового зв`язку до суду подано відзив на адміністративний, в якому зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки документи, подані позивачем до митного оформлення для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а відтак митна вартість визначена із застосуванням резервного методу. З огляду на вищевикладене просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представником позивача 04.11.2019 року подано відповідь на відзив, в якому він заперечує проти тверджень відповідача та просить задовольнити позов. Через канцелярію суду 16.08.2020 року представником позивача подано клопотання щодо пришвидшення розгляду адміністративної справи №320/1382/19.

Листом Окружного адміністративного суду міста Києва №640/1382/19/16477/21 від 26.08.2020 року надано відповідь представнику позивача щодо стану розгляду справи. Разом з тим, суд вважає за необхідним здійснити процесуальне правонаступництво позивача у справі з огляду на реорганізацію податкових органів.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1 та реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2.

Також установлено, то територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.

Згідно з додатком 2 до зазначеної постанови реорганізуються Житомирська митниця ДФС, Київська митниця ДФС, Київська міська митниця ДФС та Черкаська митниця ДФС шляхом приєднання до Київської митниці Держмитслужби.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Київська міська митниця ДФС () з 28.11.2019 року перебуває в стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року №858 зареєстровано юридичну особу 07.11.2019 року, номер запису: 1 041404, Київську митницю Держмитслужби ().

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про заміну відповідача - Київську міську митницю ДФС () на правонаступника - Київську митницю Держмитслужби ().

Разом з тим, Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» вирішено реорганізувати територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком шляхом їх приєднання до Державної митної служби, в тому числі і Київську митницю Держмитслужби.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №895 установлено, що територіальні органи Державної митної служби, що реорганізуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною митною службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень і функцій територіальних органів, що реорганізуються. Таке рішення приймається Державною митною службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної митної служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структури, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

На даний час до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про утворення філії (іншого відокремленого підрозділу) - Київської митниці (код ЄДРПОУ ВП: 43997555).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку замінити відповідача у справі, а саме, Київську митницю Держмитслужби її правонаступником - Київською митницею (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 8-А, код ЄДРПОУ ВП: 43997555).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

13.03.2017 року між ТОВ «Будівельний двір» (далі також - Покупець, Позивач) та DANYANG RUIBU GLASS FIBRE CO., LTD (далі також - Постачальник) укладено Контракт №6/2017 (далі також - Контракт).

Згідно з пунктом 1.1. Контракту Постачальник зобов`язується передати товар - Скловолоконна сітка у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених даним Контрактом.

Пунктом 1.2. визначено, що найменування, асортимент, ціна та кількість поставленого товару, зазначається в додатку до даного контракту - Специфікації на товар, яка з моменту підписання уповноваженими представниками сторін являється невід`ємною частиною даного контракту.

22.11.2018 року між Покупцем та Постачальником укладено Специфікацію №23 (далі також - Специфікація), у відповідності до якої Постачальник зобов`язався передати, а Покупець прийняти, на загальну суму 19683,80 USD наступний товар: скловолоконна сітка помаранчевого кольору з чорним логотипом «Аlpitec», розмір квадрата 5x5 мм у рулонах 388 шт. (19400м2) Ширина рулона 1м; скловолоконна сітка жовтого кольору з чорним логотипом «Аlpitec», розмір квадрата 4x4 мм у рулонах 210 шт. (10500м2), ширина рулона 1 м.; скловолоконна сітка білого кольору з чорним логотипом«Shtock» розмір квадрата 4x4 мм у рулонах 1560 шт. (78000м2).

Фактична оплата Покупцем за Товар Постачальнику на суму 19683,80 USD підтверджується Платіжним документом (SWIFT) ПАТ «ПРИВАТ БАНК» від 10.01.2019 року.

Зазначене вище також підтверджується: комерційним інвойсом (Commercial invoice) від 22.11.2018 року № 18BUD-015, прайс-листом від 22.11.2018 року, коносаментом (Bill of lading) від 13.12.2018 року № MRFB18120614, автотранспортною накладною (Road consignment note) від 29.01.2019 року № 0133, сертифікатом про походження товару (Certificate of origin) від 10.12.2018 року №18С3211С8100/00015, сертифікатом від 19.12.2018 року.

З метою комплексного обслуговування щодо транспортно-експедиторських послуг з організації перевезення вантажів позивача морським, автомобільним, залізничним, авіаційним транспортом, а також перевезення у великотоннажних контейнерах і отримання інших додаткових послуг, необхідних для організації таких перевезень вантажу, 21.12.2017 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хіллдом Логістикс» () (далі також - Виконавець) укладено Договір № 21127-28 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів (далі також - Договір).

Пунктом 3.1. Договору визначено, що вартість послуг зазначається в рахунку Виконавця.

Згідно з пунктом 3.2. Договору Ціна Договору складає сукупність платежів зі сплати належної плати Виконавцю та витрат, понесених Виконавцем в інтересах Замовника в цілях виконання цього Договору.

Надалі, в рамках Договору Виконавцем Виставлено Рахунок на оплату від 30.01.2019 року №292 - Рахунок) щодо надання послуг з перевезення вантажу Позивача у контейнері №СВНU8805488 на загальну суму 22 680,52 грн. (22 773,09 грн. з ПДВ.).

У відповідності до Довідки Виконавця від 30.01.2019 року № 3001-1 вартість транспортування вантажу по маршруту Шанхай, Китай - до митного кордону України Одеський МТП, в контейнері №СВНU8805488 складає 22217,65 грн. Страхування вантажу не здійснювалось.

30.01.2019 року Позивачем подано Відповідачу електронну митну декларацію (далі також - ЕМД) за №UА100070/2019/229569, у якій для митного оформлення задекларовані вказані вище товари.

Митна вартість товару відповідно до графи 43 ЕМД визначена Позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту). Митна вартість Товару, яка визначена у ЕМД № UА100070/2019/229569, становить 19 683,80 USD.

Умови поставки у графі 20 ЕМД визначено FOB, тобто, всі витрати, пов`язані з продажем товару, пов`язані з доставкою на борт визначеного судна несе продавець, всі інші витрати, в тому числі щодо подальшого транспортування покладаються на покупця. На підтвердження митної вартості позивачем митному органу були надані: - комерційний інвойс від 22.11.2018 року №18BUD-015;

- коносамент від 13.12.2018 року № MRFB18120614;

- автотранспортна накладною (Road consignment note) від 29.01.2019 року №0133;

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) від 10.12.2018 року №18С3211С8100/00015; - платіжний документ (SWIFT) ПАТ «ПРИВАТ БАНК» від 10.01.2019 року на суму 19683,80 USD;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 30.01.2019 року №3001-1;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 19.12. 2018 року W8C3211BO/001494; - доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 22.11. 2018 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларується, та подання якого для митного оформлення від 13.03.2017 року №6/2017;

- договір про надання послуг митного брокера від 03.01. 2018 року №26; - договір (контракт) про перевезення від 21.12.2017 року № 21127-28; - копія митної декларації країни відправлення від 10.12.2018 року №04146984.

30.01.2019 року за наслідками обробки ЕМД № UА100070/2019/229569 позивачем від митного органу отримано електронне повідомлення про неможливість визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відомості не підтверджено документально), а саме: документи, подані для визначення митної вартості товару відповідно до статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З огляду на що, відповідачем запропоновано позивачу протягом 10 днів надати додаткові документи у відповідності до частини третьої статті 53 Митного кодексу України. 01.02.2019 року Позивачем в рамках поданої ЕМД №UA100070/2019/229569 було датково надано Відповідачу низку документів, що підтверджують митну вартість товару: 1) прайс-лист виробника товару; 2)копія митної декларації країни відправлення; 3) податкові накладні; 4) рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг; 5) висновок про вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Проте, 01.02.2019 року Київською міською митницею ДФС прийнято рішення №UА100000/2019/200018/2 про коригування митної вартості товарів, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів, заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації №UA100070/2019/229569 (20 483,80 дол. США/568 877,40 грн.), скоригував до рівня 31 705,81 дол. США.

Так, Відповідачем в оскаржуваному Рішенні також зазначено, що: «Згідно з наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.2012 року №599 «Про затвердження форми декларації митної вартості та правил її заповнення для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка фактури; калькуляція транспортних трат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Декларантом надано до митного оформлення тільки довідку про транспортні витрати».

Крім того, Відповідач зазначив, що «у банківському платіжному документі відсутній рахунок, інвойс, проформа-інвойс тощо, відповідно до якого здійснено сплату за товар».

За результатами аналізу додаткових документів відповідачем зазначено, що: «декларантом не надано прас-лист виробника товару адресований виключно ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ ДВІР» на кількість та за ціною, що стосується виключно даної поставки, тобто надано комерційну пропозицію; не надано договір (контракт) про надання транспортно-експедиційних послуг».

Наданий прайс-лист містить посилання на інвойс (від 22.11.2018 року №18BUD-015) виданий ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ ДВІР», що свідчить про суб`єктивну спрямованість, тобто суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенційних покупців та суперечить поняттю «дійсної вартості» товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947).

Пунктом 2.2 «Порядку оформлення платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металлах», що затверджений Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (зі змінами) зазначено, що Платник заповнює реквізит «Призначення платежу» таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.

Також, зазначено, що відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МКУ та статті 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» документи (рахунки, накладні тощо), що є підтвердженням витрат експедитора та видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження форми декларації митної вартості та правил її заповнення» визначено перелік документів, які подаються при заповненні графи 20 декларації митної вартості товарів. До зазначених документів належать: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту; 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Одночасно наголошено, що відповідно до пункту 6 статті 53 МКУ, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої іними митної вартості товару. Декларантом на вимогу органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товару надано наступні документи.

За результатом проведення консультації декларанту запропоновано застосувати резервний метод визначення митної вартості відповідно до статті 64 Митного кодексу України. Також, декларанта повідомлено, що у органу Державної фіскальної служби наявна інформація щодо вищих рівнів митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено відповідно до МД від 04.02.2019 №UA 100210/2019/088153 із розрахунку 1,9006 дол. США/кг.

Разом з тим, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та з довідковою інформацією, та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947). За результатами проведеного порівняння встановлено, що у органу державної фіскальної служби наявна інформація щодо рівня митної вартості подібних (аналогічних) товарів за вищими рівнями митної вартості.

Відповідно до статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна Грунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

На підставі прийнятого відповідачем рішення позивачу видано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100070/2019/00075 (далі також - Картка відмови).

Вважаючи прийняте відповідачем рішення від 07.02.2019 року №UA100000/2019/200018/2 та, як наслідок Картку відмови, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно пунктом 34-1 частини першої статті 4 Митного кодексу України (із змінами і доповненнями) (далі також - МК України), органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до положень статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексута цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частина друга статті 52 МК України).

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина четверта статті 52 МК України).

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої статті 52 МК України у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Відповідно до частини третьої статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною четвертою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Так, частинами першою, другою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 МК України).

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю. Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 вказаної статті).

Відповідно до частини дванадцятої статті 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів (частина сьома статті 55 МК України).

Згідно з частиною восьмою вказаної статті МК України, протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Відповідно до частини дев`ятої статті 55 МК України, у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Положеннями статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини першої статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частин п`ятої-восьмої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Відповідно до частини десятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребуванню підлягають ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічну правову позицію щодо витребування митницями додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості товару висловлено Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 року у справі 826/27058/15.

Відтак, суд зазначає, що наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, в силу частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частиною третьою статті 54 МК України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, з матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару слугували висновки відповідача про те, що документи, подані для визначення митної вартості товару відповідно до статті 53 МКУ, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як зазначалося вище, обов`язки щодо транспортування товару міжнародним сполученням виконувало ТОВ «Хіллдом Логістікс», на підставі договору про транспортно-експедиційне вслуговування № 21127-28, від 21.12.2017 року.

Відповідно до пункту 1 Договору предметом даного договору є обов`язок ТОВ «Хіллдом Логістікс», та відповідну плату та за рахунок Клієнта, надати транспортно-експедиційні послуги з організації перевезення вантажів морським, автомобільним, залізничним, авіаційним транспортом, а також перевезення у великовантажних контейнерах і додаткові послуги, необхідні для організації таких перевезень вантажу.

Згідно пункту 2.1.2. Договору обов`язком Виконавця є укладання від свого імені договори з портами, перевізниками, складами судноплавними компаніями, їх агентами, екпедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги.

Згідно абзацом 1 частини першої статті 10 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор має право, зокрема, обирати або змінювати вид транспорту та маршрут перевезення, обирати або змінювати порядок перевезення вантажу, а також порядок виконання транспортно-експедиторських послуг, діючи в інтересах клієнта, згідно з відповідним договором транспортного експедирування. З матеріалів справи встановлено, що між Постачальником товару та позивачем - Покупцем, укладено Контракт № 6/2017 року від 13.03.2017 року.

Вказаним договором сторонами погоджено умови передачі товару, ціни товару, умови поставки товару, умови оплати товару та інше. Умови поставки товару врегульовані сторонами Контракту у розділі 3 Контракту. Згідно з пунктом 3.1. Контракту Постачальник зобов`язаний поставити, а покупець прийняти товар на мовах «FOB» Шанхай, відповідно до офіційних правил «ІНКОТЕРМС-2010».

Відповідно до пункту 3.6. Контракту Постачальник зобов`язаний сплатити витрати з завантаження товару в транспортний засіб, уповноваженого Покупцем перевізника, а також сплатити витрати пов`язані із митною вартістю Товару від митної очистки Товару від мита для експорту.

Пунктом 3.7. Контракту Постачальник зобов`язався сплатити витрати, пов`язані із оформленням усіх необхідних товаросупровідних документів у країні Постачальника. Відповідно до пункту 4.1. Контракту перед здійсненням поставки Сторони погоджують наявність товару у Постачальника, а також його готовність здійснити відвантаження Товару Покупцю.

Згідно з Правилами ІСС для використання торгівельних термінів в національній та міжнародній торгівлі (ІНКОТЕРМС-2010) Умови FOB (Free on Board Вільно на борту) висновується, що продавець вважається тим, хто виконав своє зобов`язання по поставці з моменту переходу товару через поручні судна в порту відвантаження.

Тобто, з цього моменту покупець несе усі витрати і ризики загибелі або пошкодження товару. За умови FOB на покупця покладаються обов`язки з очищення товару від мит для його експорту.

Згідно з пунктом 1.1. Контракту Постачальник зобов`язується передати товар - Скловолоконна сітка у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, значених даним Контрактом.

Пунктом 1.2. Контракту визначено, що найменування, асортимент, ціна та кількість поставленого товару, визначається в додатку до даного контракту - Специфікації на товар, яка з моменту підписання уповноваженими представниками сторін являється невід`ємною частиною даного контракту.

Згідно з пунктом 2.1. Контракту вартість товару, який постачається згідно даного договору вказаний у специфікації до даного Контракту.

Відповідно до пункту 4.1. Контракту перед здійсненням поставки Сторони погоджують наявність товару у Постачальника, та його готовність здійснити відвантаження Товару Покупцю.

З наведених положень договору слідує, що умови оплати, зазначені у пункті 4 Контракту регулюють зобов`язання сторін в частині оплати за певними поставками, які оформлюються Специфікаціями, діють з моменту підписання та є невід`ємною частиною Контракту.

На підтвердження найменування поставленого асортименту, ціни, кількості та сплати за товар відповідачу надано: комерційний інвойс від 22.11.2018 року № 18BUD-015, прайс-лист від 19.12.2018 року№18С3211С8100/00015, платіжне доручення SWIFT від 10.01.2019 року, Доповнення до Контракту № 23 від 22.11.2018 року, які підтверджують вартість товару, його характеристики та факт оплати саме за цією поставкою, на виконання розділу 4 Контракту.

З вищенаведеного висновується, що Декларантом надано достатній обсяг документів для підтвердження митної вартості товару саме за поставкою згідно із Специфікації № 23 від 22.11.2018 року.

Щодо твердження відповідача про невідповідність платіжного документу вимогам пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 року № 216, яке полягає у тому, що позивачем у графі «призначення платежу» вказано лише номер договору, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що під час декларування позивачем надано: комерційний інвойс від 22.11.2018 року №18BUD-015, який містить інформацію щодо кількості і характеристики товару, а також про його вартість; доповнення до зовнішньоекономічного договору (Контракту) № 23, який містить інформацію щодо найменування товару, кількості та ціни у розмірі 19 683,80 дол. США; прейскурант виробника товару від 19.12.2018 року W8C3211BO/001494, який також містить інформацію щодо кількості та характеристик товару, а також вартість усіх складових товару, договір (контракт) про перевезення від 21.12.2017 року №21127-28.

Усі ці документи містять посилання на зовнішньоекономічний договір (контракт) №6/2017 від 13.03.2017 року, та не містить розбіжностей у зазначенні ціни за декларований товар, а саме, у розмірі 19 683,80 дол. США.

Відповідно до пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 року № 216, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2008 року № 910/15601, платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару в іноземній валюті або банківських металів.

З аналізу зазначеного положення, твердження відповідача не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, оскільки відсутність в платіжному документі вказівки на інвойс сама собою не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації платежу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару.

На переконання суду, відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були подані ним для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.

Щодо посилання відповідача, що наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, суд зазначає, що таке обґрунтування відповідача не впливає на митну вартість товару та не може бути підставою для здійснення коригування. Щодо посилання відповідача на невідповідність цін оцінюваних товарів та сумнівів у достовірності відомостей, поданих для підтвердження митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Відповідачем зазначено, що при проведенні контролю правильності визначення митної вартості товару останнім здійснено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

При здійсненні порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з`ясовано, що вартість заявлених до митного оформлення товарів є меншою від мінімального рівня митної вартості товарів, інформація по яких міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексу Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України (ЄАІС України). Таким чином, заявлена митна вартість викликала сумніви у дійсності ціни оцінюваних товарів у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі та викликала сумніви у достовірності відомостей, поданих для підтвердження митної вартості товару.

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що на підставі звернення позивача, Київською торгово-промисловою палатою складено Експертний висновок №Ц-75 від 01.02.2019 року (далі також - Висновок), який ґрунтується на аналізі документів, поданих позивачем митному органу.

За результатами дослідження, в ході якого експертом здійснено аналіз комерційних пропозицій виробників декларованої продукції із застосуванням порівняльного (ринкового) підходу, встановлено, ціна, заявлена виробником товару, відповідає поточній кон`юнктурі ринку країни експортера виробника) та може складати: сітка скловолоконна 5x5 колір помаранчевий - ціна 0,157 USD за 1 м2; сітка скловолоконна, 4x4, розмір рулону 1*50м. колір - жовтий з чорним логотипу «Аlpitec» - ціна 0,188 USD за 1 м2; сітка скловолоконна. 4x4, розмір рулону 1*50м. колір - жовтий з чорним логотипу «Shtoc» - ціна 0,188 USD за 1 м2; сітка скловолоконна, 4x4, розмір рулону 1*50м. колір - жовтий з чорним логотипу «Shtoc» - ціна 0,392 USD за 1 м2.

Відповідно до висновку, викладеному у підпункті 3.8 пункту 3 Постанови Пленуму Вищою адміністративного суду України від 13.03.2017 року №2 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України», необхідно взяти до уваги обов`язок суб`єкта владних повноважень обґрунтовувати своє рішення, тобто, приймати рішення з урахуваннями усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (пункт 3 частини третьої статті 2 КАС України). Ключовою обставиною при коригуванні митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод, є обставина ідентичності (подібності, аналогічності) товарів. Відповідно орган доходів і зборів повинен довести обставину ідентичності (подібності, аналогічності) оцінюваних товарів та товарів. ціну яких бере за основу, якщо має намір застосувати один із наведених другорядних методів, така обставина доводиться саме шляхом порівняння характеристик оцінюваних товарів та товарів, ціна яких береться за основу при коригування митної вартості. Натомість оскаржуване рішення про коригування не містить фактичних обґрунтувань, з яких виходив відповідач за результатами дослідження наданих документів, зокрема не наведено, як підстави для відмови декларуванні за заявленою вартістю впливають, або можуть вплинути на митну вартість декларованого товару.

Крім того, в оскаржуваному рішенні відповідачем не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару із характеристиками товару, ціну якого взято за основу для коригування митної вартості такими другорядними методами, як за ціною ідентичних товарів.

Відповідно до підпункту «с» пункту 2 статті VII («Оцінка товару для митних цілей») Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до пункту «b» цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити. У свою чергу підпункт «b» цього пункту встановлює, що під «дійсною вартістю» потрібно розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції; у тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або «і» з порівнюваними кількостями, або «ії» з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.

Із наведених положень випливає, що оцінку для митних цілей митниця повинна ґрунтувати на найближчому еквіваленті дійсної вартості, якщо дійсну вартість імпортованого товару неможливо визначити за ціною такого ж чи подібного товару. Очевидно, що ціна товару, імпортованого за іншими ровами поставки, ніж оцінюваний товар, може вважатися таким найближчим еквівалентом тільки у тому випадку, якщо митниця доведе, що в її розпорядженні немає інформації про ціну товару, оставленого за такими ж умовами поставки, що й оцінюваний товар. Окрім цього, оскаржуване Рішення про коригування заявленої митної вартості не містить докладної інформації щодо джерел, які безпосередньо використовувалися ним при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. Також, відповідачем не обґрунтовано неможливість застосування певних другорядних методів і не конкретизовано підстави незастосування цих методів, а лише перелічено їх, хоча й з посиланням на відсутність вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами.

Так, у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року у справі №809/4367/15, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися.

За наведених обставин коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам статті 55 Митного кодексу України. Відповідач не виконано обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваною товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Суд також погоджується із доводами позивача про те, що коригування митної вартості товару на підставі інформації, наявної в базі даних про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж встановлено позивачем, за відсутності інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачаються умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин, можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не обґрунтовано, яким чином розбіжності в документах позбавляють його можливості перевірити заявлену позивачем митну вартість товару та не надано інформації чому саме документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми для застосування основного методу визначення митної вартості чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Як встановлено судом, митну вартість придбаного позивачем товару, зазначену декларантом у митній декларації, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.

Згідно із оскаржуваним рішенням митну вартість товару визначено відповідачем за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України).

Однак, безпідставно не застосувавши основний метод визначення митної вартості товару та застосувавши резервний метод, відповідачем не надано суду доказів проведення необхідної консультації з декларантом позивача у належний спосіб. Саме лише посилання в оскаржуваному рішенні відповідача на проведення з декларантом позивача консультації відповідно до частини четвертої статті 57 МК України не можна вважати таким, що відповідає нормам закону.

Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 року у справі №809/1884/16, відповідно до якої доводи відповідача про те, що подані декларантом позивача документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, є необґрунтованими, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

З огляду на зазначене, у суду відсутні підстави вважати оскаржуване рішення митного органу обґрунтованим та мотивованим у контексті норм підпунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Отже, на переконання суду, оскаржуване рішення 07.02.2019 року №UA 100000/2019/200018/2 про коригування митної вартості товарів, та похідне від нього - Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100070/2019/00075 суперечить принципу мінімізації митних формальностей органами доходів і зборів, необхідних для забезпечення додержання чинного законодавства України з питань державної митної справи відповідно до статті 318 МК України.

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, відповідачем не надано належних та достатніх доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовується його заперечення проти позову.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача провести митне оформлення товару за заявленою позивачем митною вартістю згідно з митною декларацією №UA10070/2019/229569 суд вважає передчасними, адже на час звернення позивача до суду із зазначеними вимогами оскаржуване Рішення від 07.02.2019 року №UA100000/2019/200096/2 та Картка відмови №UA100070/2019/00075 були чинними, а відтак у відповідача були відсутні підстави для здійснення митного оформлення товарів внаслідок чого в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено відсутність підстав для скасування оскаржуваних рішення та картки відмови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «Будівельний двір» підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У свою чергу, в силу положень частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, судом встановлено, що ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ ДВІР» заявлено дві позовні вимоги, одна з яких позовна вимога майнового характеру - визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів (сплачений судовий збір 1 921,00 грн.- квитанція від 07.03.2019 року№ 677133) та одна позовна вимога немайнового характеру - скасування картки відмови та зобов`язання провести митне оформлення товару (сплачений судовий збір 1 921,00 грн. - квитанція від 05.03.2019 року№ 676964).

При цьому, оскільки в частині позовної вимоги про зобов`язання Київської митниці вчинити дії судом відмовлено, то присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у розмірі 2 881,50 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог (1921 х 2 х 75%).

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини 5 статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі також - Закон № 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону № 5076 визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076).

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У прохальній частині позовної заяви адвокатом позивача А.Ю. Любарець заявлено клопотання пор стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 27 000,00 гривень.

На підтвердження понесених позивачем витрат до позовної заяви долучено копії Договору про надання правової допомоги від 01.03.2019 року №01/03/2019-01, ордер серії КС №536287 від 05.03.2019 року, платіжного доручення від 05.12.2019 року №676961.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено про необґрунтованість заявленої до стягнення суми у розмірі 27 000,00 грн., оскільки позивачем не надано документів на підтвердження обрахунку витрат на правничу допомогу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов наступних висновків.

Між Адвокатським об`єднанням «ЧУДОВСЬКИЙ ТА ПАРТНЕРИ» (далі також - Повірений) та ТОВ "БУДІВЕЛЬНИЙ ДВІР" (далі також - Клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги від 01.03.2019 року №01/03/2019-01. Розділом 4 Договору про надання правової допомоги від 01.03.2019 року №01/03/2019-01 (далі також - Договір) встановлено порядок оплати послуг та витрат, порядок їх розрахунку.

Так, відповідно до пункту 4.1 за надання правової допомоги за цим Договором Клієнт сплачує Повіреному гонорар у розмірі 27 000,00 грн. Згідно з пунктом 4.3 Договору, гонорар, визначений в пункті 4.1 цього Договору є платою в комплексі за послуги, визначені в пункті 1.1. Договору (щодо підготовки та подання (з правом підпису) до Окружного адміністративного суду міста Києва позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської митниці ДФС від 07 лютого 2019 року №UA 100000/2019/200018/2 про коригування митної вартості товарів та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100070/2019/00075, в тому числі в разі необхідності, представництво інтересів у відповідних судових засіданнях, подавати, в разі необхідності, відзив, пояснення, тощо). Сторони усвідомлюють, що розмір гонорару в силу його комплексного характеру, є значно нижчим від загальної вартості окремих послуг Повіреного.

Згідно із Актом виконаних робіт №1 від 05.03.2019 року, Повіреним вказано кількість годин, витрачених на послуги, надані представником позивача в межах адміністративної справи №320/1382/19, разом з тим, ураховуючи положення пункту 4.1 Договору про надання правової допомоги від 01.03.2019 року №01/03/2019-01, кількість наданих послуг та погодинний розрахунок не мають значення, оскільки позивачем сплачено фіксовану суму 27 000,00 грн., за надання Повіреним послуг «комплексно».

Водночас, здійснити оцінку обґрунтованості та співмірності кількості наданих позивачем послуг витраченим на це годинам для визначення розміру витрат на правничу допомогу не представляється за можливе, оскільки, у Договорі відсутні відомості щодо вартості однієї години роботи Повіреного (або іншої часової величини). У рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), №31107/96 Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, суд наголошує, що рішення суду у адміністративній справі є результатом вирішення спору, що виник між учасниками правовідносин, актом органу судової влади, що приймається, складається і підписується виключно суддями відповідно до чітко визначених процедур судочинства іменем України на засадах верховенства права, а свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено, а суд позбавлено можливості встановити з наданих документів, обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу, понесений позивачем в цій адміністративній справі, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНИЙ ДВІР» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Держмитслужби від 07 лютого 2019 року №UA 100000/2019/200018/2 про коригування митної вартості товарів та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100070/2019/00075.

3. В решті позовних вимог відмовити. 4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНИЙ ДВІР» (, адреса: 03146, м. Київ, вул. Якуба Колоса, буд. 2, кв. 24) судові витрати за сплату судового збору в розмірі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 8-А, код ЄДРПОУ ВП: 43997555)

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНИЙ ДВІР» (, адреса: 03146, м. Київ, вул. Якуба Колоса, буд. 2, кв. 24).

Відповідач: Київська митниця (, адреса: 03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8-А).

Повне судове рішення суду складено 29.11.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна