Справа № 640/34352/21
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

30 листопада 2021 року м. Київ № 640/34352/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Балась Т.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління державної виконавчої служби Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління державної виконавчої служби - Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закриття виконавчого провадження ВП № 57194390 від 23.01.2019;

- зобов`язати Управління державної виконавчої служби - Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві відновити виконавче провадження ВП №57194390.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодексом адміністративного судочинства України встановлений шестимісячний строк, який є загальним строком, для звернення особи до суду для захисту порушених прав, свобод та інтересів.

При цьому, частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи убачається, що оскаржувану постанову прийнято 23.01.2019.

У той же час позивач звернулась з даним позовом до суду лише 24.11.2021, що підтверджується відтиском штампу Окружного адміністративного суду міста Києва на позовній заяві ОСОБА_1 , тобто з пропуском строку, передбаченого для звернення з позовною заявою до суду, тобто з пропуском десятиденного строку, передбаченого для звернення з позовною заявою до суду.

У клопотання про поновлення строків звернення до суду позивач вказала, що приймаючи оскаржувану постанову державний виконавець направив повідомлення про вчинення посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві кримінального правопорушення на адресу Шевченківського управління поліції ГУ НП України у м. Києві. Дана заява досі знаходиться на розгляді у відповідному Управлінні поліції ГУ НП України у м. Києві. При цьому, позивач неодноразово зверталася зі скаргами на бездіяльність слідчого та порушення ним строків досудового розслідування до Шевченківського районного суду м. Києва, однак марно. Позивач сподівалась на виконання рішення суду, у зв`язку з чим пропустила строк звернення до суду з даним позовом.

У свою чергу, наведені доводи позивача як причину пропуску процесуального строку судом оцінюються критично, оскільки, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Разом з цим, обставини, що вказують на поважність причин пропуску строку звернення до суду мають бути підтверджені доказами.

Крім того, суд зауважує, що оскарження бездіяльності слідчого в ході досудового розслідування жодним чином не перешкоджало позивачу звернутися з позовом про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду через байдужість до своїх прав та недотримання процесуальних строків, суд вважає, що підстави, викладені позивачем у клопотанні щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду, є необґрунтованими та неповажними.

У статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У зв`язку з викладеним, позивачу необхідно подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Частиною третьою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з приписами частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX установлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2270 гривень.

Таким чином, під час звернення до суду позивачеві належало сплатити судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Натомість, доказів сплати судового збору позивач до позовної заяви не приєднав.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання, в якому позивач просить звільнити її від сплати судового збору, враховуючи те, що предметом спору у даній справі є захист соціальних прав.

Відповідно до частини 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з положеннями статті 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цих нормах дій є майновий стан заявника. При цьому обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу - платника судового збору.

У клопотанні сторона повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище, та надати суду відповідні докази.

Позивачем в обґрунтування свого клопотання про звільнення від сплати судового збору достатніх доказів, які б свідчили про відсутність доходів, додано не було.

Також, позивач не надала суду письмових доказів, що підтверджують відсутність коштів на сплату судового збору у розмірі 908,00 грн., а також доказів того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача.

Оскільки позивачем не надано жодних документів, які б свідчили про її майновий стан, суд наразі не вбачає підстав для звільнення позивача від судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Копії позовної заяви з доданими до неї документами для відповідача позивач до позовної заяви не приєднав.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви мають бути усунені протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою із зазначенням інших підстав поважності причин його пропуску;

- оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі 908,00 грн.;

- позовної заяви з доданими до неї документами для відповідача.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, - залишити без руху.

2. Позивачеві у десятиденний строк з дня одержання ухвали усунути наведені у ній недоліки у вказаний у ній спосіб.

3. Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Т.П. Балась