Справа № 160/16488/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
14 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неприсвоєння ОСОБА_1 чергового 4 рангу державного службовця.
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області присвоїти ОСОБА_1 черговий 4 ранг державного службовця з 07 липня 2020 року та внести відповідний запис до його трудової книжки.
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку до заробітної плати за 4 ранг державного службовця за період з 07 липня 2020 року.
- стягнути з головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 20 вересня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Цією ухвалою запропоновано відповідачу надати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.
У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України дана справа є справою незначної складності та згідно з ст. ст. 257, 262 Кодексу адміністративного України розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС Україна) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду 20 вересня 2021 року відповідачем надано до суду відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що на час повнолення ОСОБА_1 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська відповідно до постанови Верховного Суду від 25.06.2020 року по справі №804/704/16 зазначеної посади вже не існувало, на підставі заяви позивача 10.07.2020 року про звільнення з займаної посади в порядку переведення на нижчу посаду головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області його було звільнено з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська у порядку переведення на нижчу посаду до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про що Пенсійним фондом України видано наказ від 06.08.2020 року №183-о "Про звільнення ОСОБА_1 " Отже, враховуючи вищевикладене та той факт, що з часу поновлення позивача на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська та до часу звільнення, посади начальника управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська в штатному розписі головного управління не було передбачено, ОСОБА_1 не виконувалися функціональні обов`язки за посадою начальника управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, не здійснювалися відповідні повноваження за цією посадою та не оцінювалися результати його службової діяльності, відсутнє подання служби управління персоналу головного управління, а призначення на посаду начальника відділу господарського обслуговування та матеріально-технічного забезпечення №7 управління адміністративного забезпечення головного управління відбулося у серпні 2020 року, а діючим законодавством України не передбачено можливості присвоєння державному службовцю наступного рангу без оцінювання результатів його службової діяльності, підстави для присвоєння позивачу 4 рангу державної служби, відсутні.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, встановив наступне.
Наказом головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16 березня 2007 року № 79-0 позивача призначено за конкурсом з 16 березня 2007 року на посаду начальника управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська з посадовим окладом відповідно до штатного розпису та присвоєно тринадцятий ранг державного службовця.
На підставі наказу головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №75-о від 11.03.2009 року ОСОБА_1 присвоєно 12 ранг державного службовця 6 категорії посад.
На підставі наказу головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №70-о від 15.03.2011 року ОСОБА_1 присвоєно 11 ранг державного службовця 6 категорії посад.
Пенсійним фондом України видано наказ від 23 грудня 2015 року № 902-О «Про звільнення ОСОБА_1 », згідно з яким позивача звільнено з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», за пунктом 72 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.
Позивач, вважаючи своє звільнення та вказаний наказ протиправними, звернувся до суду.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 25.06.2020 року вказані судові рішення скасовані, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано наказ голови Правління Пенсійного фонду України від 23 грудня 2015 року № 902-О про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська з 24 грудня 2015 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 р. №1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська було реорганізовано шляхом злиття з іншим територіальним органом Пенсійного фонду України в Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з 01.04.2016 року, посада начальника управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська була скорочена.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року №821 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську припинило свою діяльність шляхом приєднання до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
На виконання постанови Верховного Суду від 25.06.2020 року по справі №804/704/16, наказом Пенсійного фонду України від 07.07.2020 року №163-о "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 " позивача було поновлено на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська з 24.12.2015 року.
На підставі наказу Пенсійного фонду України від 28.07.2020 року №175-о ОСОБА_1 присвоєно 5 ранг державного службовця.
Оскільки, на час поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська зазначеної посади вже не існувало, на підставі заяви позивача від 10.07.2020 року про звільнення з займаної посади в порядку переведення на нижчу посаду до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, його було звільнено з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська у порядку переведення на нижчу посаду до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про що Пенсійним фондом України видано наказ від 06.08.2020 року №183-0 "Про звільнення ОСОБА_1 "
10.07.2020 року, одночасно з заявою про звільнення з займаної посади в порядку переведення на нижчу посаду, ОСОБА_1 було подано заяву про призначення на посаду начальника відділу господарського обслуговування та матеріально-технічного забезпечення №7 управління адміністративного забезпечення голового управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в порядку переведення.
01.08.2020 року на підставі наказу головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.08.2020 року №700-о "Про призначення ОСОБА_1 " позивача призначено на посаду начальника відділу господарського обслуговування та матеріально-технічного забезпечення №7 управління адміністративного забезпечення головного упавління.
30.11.2020 року позивач звернувся до начальника головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про присвоєння чергового 4 рангу державного службовця згідно п.4, 5, 6 ст. 39 Закону України "Про державну службу".
Листом головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.12.2020 року №0400-010801-8/127344 позивача повідомлено, що підстав для підготовки подання щодо присвоєння чергового рангу відсутні, у зв`язку з тим, що за період з 25.01.2016 року по 23.03.2020 року позивач не працював на посадах, які належать до посад державної сулжби і оцінювання службової діяльності, як державного службовця, не проходив. Питання щодо присвоєння чергового рангу державного службовця буде розглядатися через три роки (11.08.2023 року), з дня призначення на посаду в головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з урахуванням результатів оцінювання службової діяльності.
Не погоджуючись з таким рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, позивач звернувся до Пенсійного фонду України щодо розгляду питання про присвоєння чергового 4 рангу державного службовця.
Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо присвоєння йому чергового рангу, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях врегульовані Законом України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 року.
Відповідно до преамбули Закону № 889-VIII цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
В силу вимог статті 4 Закону № 889-VIII державна служба здійснюється, зокрема, з дотриманням таких принципів:
1) верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави;
2) законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
7) забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.
Згідно із ст. 5 Закону № 889-VIII державні службовці мають, зокрема, право на повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, колег та інших осіб; оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення); просування по службі з урахуванням професійної компетентності та сумлінного виконання своїх посадових обов`язків.
Так, розділом п`ятим Закону України "Про державну службу" передбачена можливість кар`єрного росту державних службовців. Згідно зі статтею 38, яка розміщена у цьому розділі, прийняття на державну службу, просування по службі державних службовців, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, здійснюються з урахуванням категорій посад державної служби та рангів державних службовців, як виду спеціальних звань, що їм присвоюються.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 39 Закону № 889-VIII ранги державних службовців є видом спеціальних звань. Встановлюється дев`ять рангів державних службовців.
Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України.
За змістом частини третьої статті 39 Закону № 889-VIII державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б", присвоюються 3, 4, 5, 6 ранги.
Водночас частинами 4-6 статті 39 цього Закону встановлено, що ранги державним службовцям присвоює суб`єкт призначення, крім випадків, передбачених законом.
Ранги державних службовців присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. Державному службовцю, який вперше призначається на посаду державної служби, присвоюється найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад.
Черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності.
Протягом строку застосування дисциплінарного стягнення, а також протягом шести місяців з дня отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності черговий ранг державному службовцю не присвоюється. Такі періоди не зараховуються до строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.
Механізм присвоєння державним службовцям рангів під час прийняття на державну службу та її проходження регулюється Порядком присвоєння рангів державних службовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306 (далі - Порядок № 306)
Відповідно до пунктів 5-6 цього Порядку у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підставою для прийняття рішення про присвоєння державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б" та "В", чергового рангу є подання служби управління персоналом суб`єктові призначення, погоджене безпосереднім керівником, якщо такий керівник не є суб`єктом призначення.
Підставою для прийняття рішення про присвоєння достроково чергового рангу державного службовця є обґрунтоване подання, внесене безпосереднім керівником суб`єктові призначення.
У разі коли суб`єкт призначення є безпосереднім керівником державного службовця, рішення про присвоєння достроково чергового рангу державного службовця приймається таким керівником за обґрунтованим поданням служби управління персоналом державного органу, в якому працює відповідний державний службовець.
Аналіз наведених норм права дає суду змогу зробити такі висновки:
1) черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності; при цьому отримання державним службовцем позитивної, відмінної оцінки за результатами зазначеного оцінювання або відсутність результатів такого оцінювання через те, що воно не проводилось, на згаданий термін присвоєння чергового рангу не впливає;
2) чинним законодавством передбачено обов`язок органу державної влади за умови успішного проходження оцінювання та відсутності діючих дисциплінарних стягнень присвоювати державному службовцю черговий ранг в межах певної категорії посад не пізніше, ніж через три роки роботи службовця на займаній посаді після присвоєння попереднього рангу; при цьому право на присвоєння чергового рангу державному службовцю може бути відтерміноване лише у випадку отримання ним негативної оцінки за результатами оцінювання (на шість місяців) та в разі застосування до нього дисциплінарного стягнення (на строк застосування), водночас такі періоди не зараховуються до трирічного строку державної служби, необхідного для присвоєння чергового рангу;
3) присвоєння державному службовцю чергового рангу в межах відповідної категорії посад, за наявності необхідних умов, є обов`язком, а не правом відповідного керівника державного органу (суб`єкта призначення); такий обов`язок реалізується у спосіб прийняття рішення (наказу) про присвоєння чергового рангу на підставі подання служби управління персоналом державного органу; при цьому, якщо суб`єкт призначення не є безпосереднім керівником державного службовця, подання обов`язково погоджується безпосереднім керівником державного службовця; якщо ж суб`єкт призначення є безпосереднім керівником державного службовця, то для прийняття рішення про присвоєння чергового рангу державного службовця достатнім є обґрунтоване поданням служби управління персоналом державного органу, в якому працює відповідний державний службовець;
4) присвоєння державному службовцю чергового рангу є однією з трудових гарантій, закріплених на законодавчому рівні; недотримання порядку присвоєння чергового рангу є порушенням прав державних службовців щодо просування по службі.
Відтак, застосовуючи вищезазначені висновки в цілях вирішення цієї справи, суд враховує, що предмет спору між сторонами полягає у правомірності/неправомірності неприсвоєння позивачу чергового 4 рангу державного службовця категорії "Б".
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Пенсійного фонду України від 28.07.2020 року №175-о ОСОБА_1 01.05.2016 року присвоєно 5 ранг державного службовця.
Таким чином, з указаної дати розпочав перебіг трирічного строку для присвоєння чергового рангу позивачу.
При цьому, дійсно позивач з 23 грудня 2015 року звільнено із займаної посади наказом Пенсійного фонду України № 902-О «Про звільнення ОСОБА_1 » з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», за пунктом 72 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. Тобто позивач на день виникнення у нього права на присвоєння чергового рангу (01.05.2019 р.) не перебував у відносинах публічної служби з відповідачем.
Однак, згаданий наказ про його звільнення визнано протиправним і скасовано постановою Верховного Суду від 25.06.2020 року, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді з 24 грудня 2015 року. В частині поновлення на посаді рішення звернуто до негайного виконання і відповідач виконав його добровільно, прийнявши наказ Пенсійного фонду України від 07.07.2020 року №163-о "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 "
Суд зазначає, що згідно із статтею 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Крім того, згідно із приписами пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Верховний Суд зауважує, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Моментом, з якого незаконно звільненого працівника необхідно вважати поновленим на роботі рішенням суду визначено день видання наказу про звільнення, а не день винесення судом рішення. Тобто, весь час вимушеного прогулу зараховується до трудового стажу і за весь цей час на користь працівника стягується грошове забезпечення.
Приймаючи до уваги вказане, поновлення на посаді означає поновлення у всіх порушених раніше правах, а також те, що у період вимушеного прогулу особа вважається такою, що проходила державну службу, відтак, відповідний період має зараховуватися до стажу державної, адже це є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника.
Таким чином, період вимушеного прогулу позивача з 23.12.2015 року має бути зарахований до трирічного строку для присвоєння йому чергового рангу.
Нведене дає підстави суд констатувати відсутність підстав для не присвоєння позивачу чергового рангу в межах відповідної категорії посад державних службовці, а тому відповідач допустив бездіяльність, оскільки після визнання в судовому порядку незаконним звільнення позивача та після фактичного поновлення його на роботі відповідач не вжив заходів щодо присвоєння йому чергового рангу службою управління персоналом не сформовано подання, а суб`єктом призначення, яким є відповідач, не прийнято з цього приводу рішення.
У той же час, присвоєння чергового рангу державному службовцю при наявності визначених Законом №889-VIII та Порядком умов є обов`язком, а не правом керівника державного органу (суб`єкта призначення).
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на відсутність підстав для не вчинення дій щодо присвоєння чергового рангу позивачу, указана бездіяльність має характер протиправної, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів протилежного.
Суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неприсвоєння ОСОБА_1 чергового 4 рангу державного службовця та зобов`язання відповідача присвоїти ОСОБА_1 черговий 4 ранг державного службовця з 07 липня 2020 року та внести відповідний запис до його трудової книжки.
Щодо вимог про зобов`язання головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку до заробітної плати за 4 ранг державного службовця за період з 07 липня 2020 року, то суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №889-VIII державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, та, зокрема, рангу.
За змістом статті 50 Закону №889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Заробітна плата державного службовця складається, в тому числі, з надбавки за ранг державного службовця (пункт 3 частини 2 статті 50).
Відповідно до частини 2 статті 52 Закону №889-VIII розмір надбавки за ранг державного службовця визначається Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 року №15 «Питання оплати праці працівників державних органів» разом із схемами посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці затверджені також розміри надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців, зокрема, для 5 рангу надбавка встановлена в розмірі 600 грн., а для 4 рангу - в розмірі 700 грн.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» установлено, що надбавка за ранг встановлюється з дня його присвоєння.
Таким чином, недодержання відповідачем вимог Закону №889-VIII щодо присвоєння чергового рангу є також порушенням права особи на оплату праці, оскільки надбавка за ранг входить до складу заробітної плати державного службовця і її розмір залежить від рангу, який присвоєно державному службовцю.
Це також означає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити надбавку за ранг є похідною від основної позовної вимоги.
З урахуванням викладеного суд вважає, що на відповідача слід покласти обов`язок нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку до заробітної плати за 4 ранг державного службовця за період з 07 липня 2020 року.
За таких обставин, суд робить висновок про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанція №53123177 від 10.09.2021 року.
Оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись ст. ст.241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неприсвоєння ОСОБА_1 чергового 4 рангу державного службовця.
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області присвоїти ОСОБА_1 черговий 4 ранг державного службовця з 07 липня 2020 року та внести відповідний запис до його трудової книжки.
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку до заробітної плати за 4 ранг державного службовця за період з 07 липня 2020 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук