Справа № 380/10628/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/10628/21 пров. № А/857/18791/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Львів судом у складі головуючого судді Брильовського Р.М., дата складання повного тексту рішення суду не зазначена) у справі № 380/10628/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, суд -

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:

визнати дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) протиправними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати з 01.05.2021 року розмір пенсії ОСОБА_1 , врахувавши для обчислення пенсії заробітну плату, що виплачена за результатами роботи, строк якої перевищував календарний місяць, а саме: 2411 крб. за 1987 рік; 4617 крб. за 1988 рік; 3427 крб. за 1989 рік відповідно до довідки від 02.03.2021 року №А-41 та доданих до неї архівних документів шляхом ділення суми заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи за кожен рік, на кількість місяців виконання такої роботи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області(79016,м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 код ЄДРПОУ - 13814885), щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016,м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 код ЄДРПОУ - 13814885) застосувати пункт 8 Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 306 від 20.04.2005 та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 01.05.2021 із урахуванням такого застосування.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що в трудовій книжці позивача за спірний період немає жодних відомостей щодо звільнення чи відсторонення його від роботи, що в свою чергу дає підстави вважати, що позивач працював на постійній основі, і до зазначеного переліку осіб у Порядку №306 не належить. Також факт роботи позивача на постійній основі підтверджує надана ним архівна довідка А-119 від 02.09.2014, в якій зазначено про виплату заробітної плати з розбивкою помісячно, що в свою чергу не може свідчити про роботу позивача за цивільно-правовим договором, оскільки в останньому випадку заробітна плата/винагорода працівнику виплачується одноразово за результатами виконаної роботи. Крім того, судом не враховано, що форма архівних довідок наданих позивачем не відповідає встановленому додатку, а саме довідці про заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії, форма якої затверджена Порядком №306.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідач подав заперечення на відзив на апеляційну скаргу вказавши, що позивач працював на постійній основі і до переліку осіб, визначених у Порядку №306 не належить.

Сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 20.08.2014.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 21.04.2021 року з проханням врахувати для обчислення пенсії заробітну плату, що виплачена за результатами роботи, строк якої перевищував календарний місяць, а саме: 2411 крб. за 1987 рік; 4617 крб. за 1988 рік; 3427 крб. за 1989 рік (за відпрацьовані місяці) та перерахувати суму нарахованої пенсії.

У відповідь на зазначену заяву позивачем отримано лист №5481-4740/А-52/8-1300/21 від 14.05.2021 року, згідно якого відповідач відмовив у перерахунку пенсійного забезпечення та зазначив, що підстав зарахувати заробітну плату за грудень 1989 року немає.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача та бездіяльністю останнього щодо проведення перерахунку пенсії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у трудовій діяльності позивача, як у особи, яка працювала, наявні періоди роботи, які оплачені сукупно більше ніж за один календарний місяць, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивач має право на розрахунок заробітної плати (доходу), що підлягає зарахуванню до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, у визначений Порядком № 306 спосіб, тобто шляхом ділення суми заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців виконання такої роботи.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Рішення в частині відмови в задоволенні позову не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до абз. 2 п. 2 ст. 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, законодавець передбачив право пенсіонера обрати для врахування при обчисленні пенсії заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000. У такому випадку до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії для осіб, які отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, враховуються суми виплат (доходу), які не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи.

Відповідно до п. 1 Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2005 № 306, дія цього Порядку поширюється на таких осіб, що до 1 липня 1998 р. отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць: тих, що працювали в сільському господарстві, були зайняті на сезонних роботах, працювали у старательських артілях, виконували роботи (надавали послуги) за цивільно-правовими договорами та сплачували внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування; творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів).

Відповідно до п. 2 Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2005 № 306, до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії згідно з цим Порядком зараховуються суми виплат (доходу), з яких сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до п. 6 Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2005 № 306, підставою для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи, що зазначаються у довідці, може бути: законодавчий або інший нормативно-правовий акт чи положення про оплату праці, яким на момент виплати особі заробітної плати (доходу) було передбачено проведення остаточного розрахунку за результатами певного періоду (кварталу, півріччя, року) або після закінчення роботи; цивільно-правовий договір.

Відповідно до п. 8 Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2005 № 306, заробітна плата (дохід), що підлягає зарахуванню до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, визначається шляхом ділення суми заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців виконання такої роботи.

Так, з даних, що містяться в архівній довідці №А-41 від 02.03.2021 року вбачається, що позивачу було виплачено за: березень 1988 року - 2611 крб, а саме: відрядно - 200 крб, премія з фонду матеріального заохочення 2411 крб.; грудень 1988 року - 4817 крб., а саме: відрядно - 200 крб., премія з фонду матеріального заохочення 2481 крб., доплата від валового доходу - 2136 крб.; грудень 1989 року - 3427 крб., а саме: премія з фонду матеріального заохочення 1589 крб., доплата від валового доходу 1838,00 крб.

Отже, у трудовій діяльності позивача, як у особи, яка працювала, наявні періоди роботи, які оплачені сукупно більше ніж за один календарний місяць, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивач має право на розрахунок заробітної плати (доходу), що підлягає зарахуванню до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, у визначений Порядком № 306 спосіб, тобто шляхом ділення суми заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців виконання такої роботи.

Між тим, відповідач не застосовував пункт 8 Порядку № 306 для визначення заробітної плати (доходу) позивача, що підлягає зарахуванню до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, а призначив пенсію, розрахувавши розмір пенсії на загальних підставах згідно зі статтями 40 та 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заробітної плати.

Так, з вказаного розрахунку заробітної плати (доходу), що підлягає зарахуванню до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, встановлено, що у місяцях оплати роботи, відповідач обмежив враховану заробітну плату у зв`язку з тим, що вона перевищувала максимальний розмір 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, а в інші місяці роботи - обчислив заробітну плату, виходячи з розміру 0,00000, що призвело до безпідставного зменшення нарахованої пенсії.

Так, згідно з п.1 постанови КМУ №306 дія Порядку поширюється на таких осіб, що до 1 липня 1998 р. отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць: тих, що працювали в сільському господарстві, були зайняті на сезонних роботах, працювали у старательських артілях, виконували роботи (надавали послуги) за цивільно-правовими договорами та сплачували внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Слід зазначити, що невраховані доходи були нараховані та виплачені позивачу колгоспом «Шлях до комунізму». В зазначеному колгоспі позивач працював головним зоотехніком і його посада відносилася до категорії спеціалістів, що підтверджується копією трудової книжки. Отже, позивач працював в оспорюваний період в сільському господарстві.

Крім того, в період роботи позивача в колгоспі діяли нормативно-правові акти з оплати праці: методичні розробки Держагропрому УСРС і Міністерства праці, положення про оплату праці працівників колгоспів.

Так, постановою Центрального Комітету КПРС, Ради Міністрів СРСР від 18 серпня 1977 року №750 «Про порядок преміювання звільнених партійних, профспілкових і комсомольських працівників» передбачено здійснювати преміювання, а також виплачувати винагороду за підсумками роботи за рік звільненим партійним, профспілковим і комсомольським працівникам виробничих об`єднань, підприємств і організацій виробничих галузей народного господарства (виробничі об`єднання, підприємства і організації промисловості, будівництва, транспорту, звязку, державні підприємства сільського, водного та лісового господарства, підприємства і організації системи Союзсільгосптехніки, геологорозвідувальні і топографо-геодезичні організації) в порядку і розмірах, передбачених постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 15 березня 1977 року №211 для керівних, інженерно-технічних працівників і службовців зазначених виробничих об`єднань, підприємств і організацій.

Відповідно до п. 17 постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 20 березня 1986 року №358 «Про подальше вдосконалення економічного механізму господарювання в агропромисловому комплексі країни» передбачено ввести оплату праці керівних працівників, спеціалістів і службовців радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств за розцінками (нормативами) від реалізованої (валової) продукції. До розрахунків за продукцією виплачувати аванс у розмірі 80% від встановленого посадового окладу.

Постановою Державного агропромислового комітету СРСР, Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань і Президії ВЦСПС від 30 червня 1986 року №15/241/П-7 затверджено Типове положення про оплату праці керівних працівників, спеціалістів і службовців радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Згідно з п.1.6 Положення, до розрахунку за продукцію керівним працівникам, спеціалістам і службовцям, в тому числі спеціалістам середньої ланки, що входили до складу підрядних колективів (бригад, ланок) передбачено виплату авансу в розмірі 80% від встановлених посадових окладів. При цьому надбавки до посадових окладів не включаються до розрахунку розцінок.

Згідно з п.1.7 Положення за підсумками роботи за рік керівним працівникам, спеціалістам і службовцям нараховується заробітна плата за встановленими розцінками за фактично реалізовану (вироблену) сільськогосподарську продукцію і продукцію переробки сільськогосподарської продукції і визначається різниця (доплата) між нарахованою за розцінками сумою заробітної плати і нарахованим протягом року авансом.

Таким чином, діючими на той час нормативно-правовими актами встановлюється виплата річних премій та доплат працівникам колгоспу навіть після їх звільнення пропорційно відпрацьованому часу.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням вищезазначених норм законодавства.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати з 01.05.2021 року розмір пенсії позивача, врахувавши для обчислення пенсії заробітну плату, що виплачена за результатами роботи, строк якої перевищував календарний місяць, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що така підлягає до задоволення частково, а саме у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області застосувати пункт 8 Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 306 від 20.04.2005.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Доводи скаржника про те, що постанова КМУ №306 не підлягає застосуванню при нарахуванні позивачу пенсії є безпідставними, оскільки відповідно до п. 1 якої дія цього Порядку поширюється на осіб, що до 01 липня 1998 року отримували заробітну плату за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, зокрема тих хто працював в сільському господарстві. Крім того, слід зазначити, що такої підстави для відмови в перерахунку пенсії (як постійна зайнятість позивача) не було наведено у листі-відповіді відповідача від 14.05.2021 року.

Стосовно доводів скаржника про те, що форма архівних довідок наданих позивачем не відповідає встановленому додатку, а саме довідці про заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії, форма якої затверджена Порядком №306, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки у листі-відмові відповідача немає такої підстави для відмови як невідповідність довідок вимогам Порядку №306.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі Чуйкіна проти України (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах Мултіплекс проти Хорватії (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та Кутіч проти Хорватії (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі № 380/10628/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 29 листопада 2021 року.