Справа № 300/7700/21
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у забезпеченні позову
"29" листопада 2021 р. Справа № 300/7700/21
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Боршовський Т.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 від 25.11.2021 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора Виконавчого комітету Бурштинської міської ради Івано-Франківської області Олексів Г.В. про визнання дій протиправними та скасування реєстраційної дії, -
В С Т А Н О В И В:
Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 25.11.2021 про забезпечення позову, суд вказує на таке:
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.
Статтею 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, серед яких - у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини 1).
При цьому, зазначений у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
З огляду на зміст заяви від 25.11.2021 про забезпечення позову, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою ОСОБА_1 з внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань рішення, оформленого протоколом від 09.07.2021 за № 03/21, про припинення юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль», прийнятого на загальних зборах вказаного товариства за участі її учасника, а саме: Громадською організацією «Братство демократичної української молоді». Позивач вказує на те, що державний реєстратор не взяв до уваги той факт, що таке рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль» містить інформацію щодо складу учасників вказаного Товариства, яка не відповідає відомостям Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. На переконання суду, вказані обставини свідчать про приватноправовий, а не публічноправовий характер спірних правовідносин.
Так, частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Пунктами 3, 4 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають: з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.
При цьому пункт 4 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України не обмежує склад учасників такого спору.
Крім того, у постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними у розумінні пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами Господарського процесуального кодексу України.
Суд вважає, що оскарження цих дій державного реєстратора не змінює суті спору, який пов"язаний з управлінням та припиненням діяльності юридичної особи. Такі вимоги до державного реєстратора є похідними, і не можуть відновити порушені права (інтерес) позивача без вирішення такого спору компетентним судом.
У постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними у розумінні пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК України.
Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад, а також те, що цей спір має приватноправовий характер, такий спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися за правилами господарського судочинства.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (п. 24 рішення у справі Сокуренко і Стригун проти України) суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
З огляду на відсутність підстав для розгляду в порядку адміністративного судочинства позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора Виконавчого комітету Бурштинської міської ради Івано-Франківської області Олексів Г.В. про визнання дій протиправними та скасування реєстраційної дії, Івано-Франківський окружний адміністративний суд також неправомочний розглядати й інші процесуальні питання, пов`язані з таким позовом, зокрема й щодо забезпечення адміністративного позову.
Підсумовуючи, суд відмовляє в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 25.11.2021 про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 150, 154, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У Х В А Л И В:
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 25.11.2021 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора Виконавчого комітету Бурштинської міської ради Івано-Франківської області Олексів Г.В. про визнання дій протиправними та скасування реєстраційної дії.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Боршовський Т.І.