Справа № 480/6737/21
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року Справа № 480/6737/21

Суддя Сумського окружного адміністративного суду Бондар С.О., розглянувши у спрощеному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6737/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просить:

-визнати протиправними дії щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці із 86% до 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року;

-визнати протиправними дії щодо незарахування в стаж роботи на посаді судді 5 років, 06 місяців та 25 днів, періоду роботи з 08 жовтня 1987 року по 03 травня 1993 року на посаді Державного нотаріуса Буринської держнотконтори;

-зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати в стаж роботи на посаді судді 5 років 06 місяців 25 днів періоду роботи з 08 жовтня 1987 року по 03 травня 1993 року на посаді Державного нотаріуса Буринської держнотконтори.

-зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 %, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачці призначено та виплачується довічне грошове утримання судді у відставці. На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі № 480/6063/20 відповідачем проведений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 згідно з довідкою ТУ ДСА в Сумській області від 29.07.2020 № 04-1279-20. При цьому, довічне грошове утримання судді у відставці обчислене у розмірі 56% (за 23 років на посаді судді) від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. На думку позивачки, зменшення у відсотковому вимірі розміру довічного грошового утримання з 86% до 56%, порушує її інтереси щодо отримання довічного грошового утримання у належному розмірі. Крім того, позивачка зазначає, що відповідачем протиправно не був зарахований до стажу роботи судді період її роботи з 08 жовтня 1987 року по 03 травня 1993 року на посаді Державного нотаріуса Буринської державної нотаріальної контори, який складає 5 років, 06 місяців та 25 днів, та який був підставою для призначення її на посаду судді вперше.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Також, статтею 137 цього Закону визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Вказаний перелік є вичерпним. Таким чином, підстав для зарахування позивачці до стажу роботи на посаді судді періоду з 08.10.1987 року по 03.05.1993 на посаді Державного нотаріуса Буринської державної нотаріальної контори не вбачається. Стосовно зменшення у відсотковому вимірі розміру довічного грошового утримання з 86% до 56% ГУ ПФУ в Сумській області зазначає, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020, до позивачки повинні застосовуватися норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402, яким передбачено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди працюючого судді.

Ухвалою суду від 28.07.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно з ухвалою від 29.11.2021 закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо включення рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі № 480/6063/20 до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 4 травня 1993 року по 15 вересня 2016 року працювала на посаді судді, а з вересня 2016 року є суддею у відставці та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області.

У зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 01.09.2020 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та надала довідку Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області від 29.07.2020 № 04-1279-20 про суддівську винагорду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 02.09.2020 № 1800-0306-8/42080 відмовлено позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області від 29.07.2020 № 04-1279-20, з посиланням на те, що рішення Контитуційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 не містить положень щодо порядку його виконання. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У рішенні від 14.12.2000 №15- рп/2000 Конституційний Суд України визнав, що положення частини другої статті 150 Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визначені за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосування як такі, що відповідно до частини другої 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 року по справі № 480/6063/20 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Сумській області. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 02.09.2020 № 1800-0306-8/42080 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області від 29.07.2020 № 04-1279-20. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області від 29.07.2020 № 04-1279-20, з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання вказаного рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провело перерахунок щомісячного довідного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .

При цьому, щомісячне довічне грошове утримання позивачки обчислене у розмірі 56% (за 23 років на посаді судді) від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

На думку позивачки, ГУ ПФУ в Сумській області безпідставно зменшило у відсотковому вимірі розмір довічного грошового утримання з 86% до 56% суддівської винагороди, а також безпідставно не зарахувало до стажу роботи на посаді судді 5 років 06 місяців 25 днів періоду її роботи з 08 жовтня 1987 року по 03 травня 1993 року на посаді Державного нотаріуса Буринської держнотконтори.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Спірними у даній справі є питання зарахування до суддівського стажу позивчки 5 років 06 місяців 25 днів її роботи на посаді державного нотаріуса безпосередньо перед призначенням на посаду судді та обчислення довічного грошового утримання позивачки з розрахунку 56% суддівської винагороди на підставі положень ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 (далі по тексту - Закон №1402-VIII).

На час обрання ОСОБА_1 суддею був чинним Закон України «Про статус суддів» № 2862-XII від 15.12.1992 (далі по тексту - Закон 2862-XII), який визначав статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до ст. 7 Закону 2862-XII (в редакції, чинній на час обрання позивачки на посаду судді) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Частинами 1 та 4 статті 43 Закону № 2862-ХІІ (в редакції, чинній на час обрання позивачки на посаду судді), кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків. Судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на загальних підставах. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, сплачується за його вибором пенсія на загальних підставах або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді або, за його вибором, призначається пенсія на загальних підставах. .

За приписами частини першої статті 69 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII), в редакції станом на 02.06.2016, на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою.

Стаття 112 Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній з 02.06.2016), суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про Вищу раду правосуддя".

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 116 Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній з 02.06.2016), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Згідно з ст. 137 Закону № 1402-VIII (в редакції чинній з 02.06.2016) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до статті 137 Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній з 05.08.2018) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.06.2018 № 2447-VIII "Про Вищий антикорупційний суд", яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом № 2862-XII на день їх обрання.

З цього питання також висловлювалася Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесенні до статті 137 Закону № 1402-VIII зміни дозволили зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду судді (постанова від 30 травня 2019 року у справі № 11-1481заі18).

Водночас, частиною першою статті 7 Закону № 2862-ХІІ, яка була чинною на час обрання ОСОБА_1 на посаду судді (29.04.1993), визначалось, що суддею міг бути громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Тобто законодавець у вказаній нормі висловив побажання, а не необхідність мати юридичний стаж, і лише не менше двох років, а не як зазначає позивачка - понад 5 років необхідних їй для перерахунку довічного утримання.

Отже, на час обрання ОСОБА_1 суддею (29.04.1993) не існувало законодавчо встановленої вимоги про юридичний стаж, необхідний для призначення на посаду судді, а тому період роботи позивачки на посаді державного нотаріуса не повинен зараховуватися до суддівського стажу.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати позивачці в стаж роботи на посаді судді 5 років 06 місяців 25 днів періоду роботи з 08 жовтня 1987 року по 03 травня 1993 року на посаді Державного нотаріуса Буринської держнотконтори.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Сумській області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці із 86% до 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 %, починаючи з 19.02.2020, суд зазначає, дані вимоги є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно з частинами 1, 3, 4 ст.142 Закону №1402-VIІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 №193-IX "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування", який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

У інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині свого рішення зазначив, що довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Предметом спору у даній справі є правомірність застосування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області вимог частини третьої статті 142 Закону №1402-VIІІ, згідно якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

На думку позивачки, при перерахунку розміру її щомісячного довічного грошового утримання в частині визначення відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, відповідач зобов`язаний застосовувати Закон України від 07.07.2010 №2453-VI (86%), а в частині розміру посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, відповідач зобов`язаний застосовувати Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII (30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року).

Тобто, позовні вимоги зводяться до зобов`язання відповідача при перерахунку довічного утримання застосувати одночасно два Закони: Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI в частині визначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% суддівської винагороди, та Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ в частині визначення базового розміру окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

При цьому, ОСОБА_1 фактично вимагає від ГУ ПФУ в Сумській області не застосовувати чинну норму статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, згідно якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Суд вважає, що врегулювання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці одночасно двома законами є неможливим, а задоволення таких позовних вимог знову запровадить різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, що у свою чергу, зводить нанівець висновок Конституційного Суду України, висловленого в рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020 про те, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, порушує статус суддів та суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Таким чином, у суду відсутні законні підстави для визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Сумській області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивачки, як судді у відставці, із 86% до 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, у розмірі 86 %, починаючи з 19.02.2020.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій щодо незарахування в стаж роботи на посаді судді 5 років, 06 місяців та 25 днів, періоду роботи з 08 жовтня 1987 року по 03 травня 1993 року на посаді Державного нотаріуса Буринської держнотконтори; зобов`язання зарахувати до стажу роботи на посаді судді 5 років 06 місяців 25 днів періоду роботи з 08 жовтня 1987 року по 03 травня 1993 року на посаді Державного нотаріуса Буринської держнотконтори; визнання протиправними дій щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання з 86% до 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86%, починаючи з 19.02.2020 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Бондар