Справа № 420/1797/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1797/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А.

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області у якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає в не нарахуванні та не виплаті на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року у справі №420/1488/19 з 18.07.2019 року по 01.12.2019 року включно у сумі 103 721,95 без врахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року у справі №420/1488/19 з 18.07.2019 року по 01.12.2019 року включно у сумі 102 583,85 грн. без врахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати, мотивуючи це тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/1488/19 від 17.07.2021 року судом звернуто до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді заступника Таїровської селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради та виплати середнього заробітку за один місяць. Однак попри судове рішення відповідач не поновив його на посаді та не був виплачений середній заробіток у межах суми стягнення за один місяць. 31.07.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою з вимогою виконати судове рішення, але тільки 02.12.2019 року його Розпорядженням секретаря селищної ради т.в.о Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області Л.А.Бурлаки від 02.12.2019 року №168-о на виконання судового рішення було поновлено на посаді заступника Таїровської селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 20.02.2019р. та згодом виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.02.2019 року по 17.07.2019р. включно у розмірі 106903,76грн. з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків та зборів. Пунктом 2 вказаного розпорядження відділу фінансів, бухгалтерського обліку та звітності Таїровської селищної ради окрім виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначеної в судовому рішенні, зобов`язано нарахувати позивачу заробітну плату з 18.07.2019 року по день поновлення на посаді -02.12.2019р., однак в цій частині розпорядження до цього часу залишилось не виконаним. Така протиправна бездіяльність відповідача є грубим порушенням його прав.

Відповідач 31.03.2.20р. подав суду відзив на позов у якому просив відмовити у задоволенні позову мотивуючи, це тим, що у бюджет який вже сформований відповідачем не закладено витрат, які позивач розраховує отримати в результаті задоволенні судом позову, та це призведе до негативних наслідків щодо інших працівників, які будуть позбавлені можливості отримати заробітну плату в повному обсязі. Також невиплата та не нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період не виконання рішення суду не може бути визнана протиправною бездіяльністю, з тих обставин, що поновлення особи, яка займає виборну посаду з необхідністю погодження з депутатами селищної ради та наступним внесенням змін до структури органу місцевого самоврядування є складний довготривалий процес. Так як позивач до звільнення працював менш ніж два повних місяця, то для розрахунку розміру середнього заробітку повинно враховуватися тільки посадовий оклад який складає -8500грн, а з урахуванням того, що у січні 2019 року робочих днів було 21, то 8500:21=404,76грн, що є середньоденним заробітком позивача, який повинний братися до розрахунку судом.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 10.03.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 03.04.2020 року задоволено клопотання представника позивача та зупинено провадження по справі №420/1797/20 до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою суду від 25.05.2021 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 14.06.2021 року позов залишений без руху.

Ухвалою суду від 23.06.2021 року позов залишено без розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2021 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 року скасовано та справу направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

12.10.2021 року вказана справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 18.10.2021 року прийнята до розгляду справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення, та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження..

Ухвалою суду від 17.11.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Судове засідання призначене на 29.11.2021 року.

Ухвалою суду від 25.11.2021року заяву про участь у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - повернути заявнику без розгляду.

Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати 29.11.2021р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про заміну відповідача на правонаступника Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області, та вирішено врахувати, що відбулась зміна назви відповідача.

Дослідивши письмові докази та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Розпорядженням селищного голови Таїровської селищної ради №5-ос від 20.02.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 20.02.2019р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/1488/19 від 17.07.2019р. позов ОСОБА_1 до Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області Хасаєва Тимура Хасановича, Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області від 20.02.2019 року №5-ОС ОСОБА_2 «Про звільнення заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №40-VII від 20.02.2019 року «Про затвердження розпорядження Таїровського селищного голови» в частині щодо затвердження розпорядження Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області від 20.02.2019 року №5-ОС «Про звільнення заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області з питань діяльності виконавчих органів ради з 20.02.2019 року.

Стягнуто з Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2019 року по 17.07.2019 року у загальному розмірі 106 903,76 грн. (сто шість тисяч дев`ятсот три гривні сімдесят шість копійок) з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

У задоволені інших позовних вимог відмовити.

Суд також допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області з питань діяльності виконавчих органів ради та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2021 апеляційну скаргу Таїровської селищної ради залишено без задоволення, а рішення - без змін.

Розпорядженням секретаря селищної ради т.в.о Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області Л.А.Бурлаки від 02.12.2019 року №168-о на виконання судового рішення позивача поновлено на посаді заступника Таїровської селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 20.02.2019р.

Допущене до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді було фактично виконано тільки 02.12.2019р. , що є грубим порушенням трудових прав позивача.

Позивач отримав середній заробіток за час вимушеного прогулу за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року у справі № 420/1488/19 з період з 20.02.2019 року по 17.07.2019 року у загальному розмірі 106 903,76 грн.

Спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

Статтею 129 Конституції України проголошено однією із основних засад судочинства обов`язковість рішень суду.

Статтею 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Порядок виконання судових рішень встановлений ст. 372 КАС України, частиною 2 якої, зокрема, передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, своєчасне виконання законного рішення суду гарантує захист прав та свобод особи і є одним із показників утвердження принципу верховенства права у державі.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно виконується негайно з моменту його оголошення в судовому засіданні (підписання суддею).

Тобто, законодавець покладає на роботодавця обов`язок добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення шляхом прийняття наказу про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду (підписання суддею), незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно зі статтею 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відтак, наявність вини роботодавця у затримці виконання судового рішення є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження. А для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 260/1424/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд встановив, що рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/1488/19 про поновлення ОСОБА_1 на посаді ухвалене 17.07.2019р.

Втім, фактично рішення у справі № 420/1488/19 виконане тільки 02.12.2019р., коли позивач був поновлений на посаді заступника Таїровського селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради Розпорядженням секретаря селищної ради т.в.о Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області Л.А.Бурлаки від 02.12.2019 року №168-о.

Отже, відповідач допустив затримку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 у справі № 420/1488/19.

Згідно із ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, положення статті 236 КЗпП України передбачає, що у разі несвоєчасного виконання роботодавцем рішення суду про поновлення працівника на роботі, такий працівник має право на виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, що утворилася через затримку виконання судового рішення про його поновлення на роботі.

Так, у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами), при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Згідно абзацу другому пункту 8 Порядку, після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 18.07.2020 року до 02.12.2019 року, тобто до дати поновлення позивача на посаді на підставі .

У рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 у справі № 420/1488/19, яке набрало законної сили, зазначено, що з наданої суду довідки, виданої Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області, вбачається, що сума нарахованого грошового забезпечення позивача за грудень 2018 року січень 2019 року (2 місяці, що передують події, з якої пов`язаний перерахунок) складає 26 995, 90 грн. та кількість відпрацьованих позивачем днів за грудень 2018 року та січень 2019 року складає 25 робочих днів, тому суд встановив що середньоденне грошове забезпечення позивача становить 1 079,83 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено

Час затримки виконання рішення суду у період з 18.07.2019 року до 02.12.2019 року становить 95 робочих днів.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача за період з 18.07.2019 року до 02.12.2019 року підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у сумі 102583,85 грн. (95 роб. днів х 1079,83грн).

При цьому позивач в першій позовній вимозі просить суд визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 103721,95грн., що не відповідає сумі розрахованої судом вище та не збігається з сумою, яку позивач просить стягнути з відповідача у другий позовній вимозі (102583,85 грн), а тому суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково.

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку у сумі 102583,85грн. без урахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати, то суд зазначає, що у п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 визначено, що під час обчислення середньої заробітної плати включаються: основна зарплата, доплати і надбавки, премії, винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років. Усі виплати включаються до розрахунку середньої заробітної плати в тому розмірі, у якому їх нараховано, без виключення сум відрахування на податки та стягнення аліментів.

Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року по справі № 359/10023/16-ц дійшов висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, розраховуються без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку повинен нарахувати роботодавець під час виконання відповідного судового рішення. Тобто сума, призначена судом як виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшується на суму податків і зборів при її виплаті на виконання рішення суду.

Враховуючи викладене суд доходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Щодо вимоги стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000грн., то суд враховує наступне.

21.02.2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Іщенко О.В. укладена угода №2 про надання правової допомоги згідно п.2 Угоди ОСОБА_1 доручає представництво інтересів клієнта (позивача) в адміністративній справі з питань припинення публічної служби в Одеському окружному адміністративному суді, судах всіх інстанцій, органах ДВС України, органах Держказначейства. Згідно п. 4 Угоди гонорарні відносини, компенсація витрат пов`язаних із виконанням цієї угоди та інші умови врегульовані додатковою угодою(т.1 а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України. Відповідно до ч.2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Так, у позові позивач просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу, які ним оцінено у розмірі 5000,00 грн.

За змістом ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Вказана позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі №816/2096/17.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Відповідно до ч.3 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно п.1, 2, 6 ч.1 ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 ст.30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 7 ст.139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, підставою для відшкодування витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів взаємозв`язку між сплаченими позивачем адвокату коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, п. 269).

Частиною 5 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.5 ст.134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).

Таким чином, у КАС України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Водночас суд зазначає, що а ні позивачем, а ні його представником на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу або таких, що будуть понесені в майбутньому до суду не надано жодних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, зокрема, детального опису наданих послуг і виконаних робіт, акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), рахунку за виконані роботи (надані послуги), докази оплати.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, що полягає в не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року у справі №420/1488/19 з 18.07.2019 року по 01.12.2019 року включно у сумі 102583,85грн.

Стягнути з Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року у справі №420/1488/19 з 18.07.2019 року по 01.12.2019 року включно у сумі 102 583,85 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255КАС України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області Одеська обл.. Одеський р-н., смт.Таїрове вул..40-річчя Перемоги 27.

Суддя Е.А.Іванов