Справа № 380/6191/21
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6191/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати позивачу належних сум грошового забезпечення при звільненні;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 04.04.2017 по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що на час виключення зі списків військової частини, з ним не було проведено розрахунку в повному обсязі, зокрема, не нараховано індексації грошового забезпечення за час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 01.01.2017 по 03.04.2017. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 (набрало законної сили 27.10.2020 відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду) Військовою частиною НОМЕР_1 на картковий рахунок позивача перераховано кошти в сумі 11000 грн, про що позивач дізнався лише 10.03.2021. Вважає, що оскільки індексація грошового забезпечення була виплачена не на момент виключення його зі списків військової частини, то за період з 04.04.2017 по день фактичного розрахунку відповідач повинен виплатити йому середнє грошове забезпечення за весь час прострочення такого розрахунку. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 17.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

Відповідач Військова часина НОМЕР_1 позов не визнала, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому звертає увагу суду на те, що позивача було виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України для подальшого проходження військової служби з 03.04.2017. Тобто, з 04.04.2017 у Військової частини НОМЕР_1 відсутні зобов`язання перед ОСОБА_1 , а отже, можна стверджувати про відсутність предмету спору. Позивача було звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту 29.11.2019 з Військової частини НОМЕР_2 , яка, на переконання відповідача, і несе законодавчо визначений обов`язок щодо проведення повного розрахунку з позивачем, що в свою чергу, спростовує бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Відповідач також наголошує на декількох справах, що розглядаються та розглядалися в судах, позивачем у яких є ОСОБА_1 , котрий заявляє позовні вимоги стосовно нарахування індексації грошового забезпечення іншими військовими частинами за періоди, що охоплюють також і період, заявлений в даному позові, а саме з 01.01.2017 по 03.04.3017. З огляду на наведені обставини, просить відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 01.01.2017.

Відповідно до наказу начальника 7 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України по особовому складу №79-ос1 від 03.04.2017 згідно з Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії номера обслуги 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби тип С у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження військової служби до 1 прикордонного загону м. Маріуполь Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, з 03 квітня 2017 року. Підстава: наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.03.2017 №279 ос, розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби від 21.03.2017 №Т/30-2062.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі №380/5557/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2017 по 03.04.2017; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01.01.2017 по 03.04.2017 включно.

На виконання ухвали судді Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 про витребування доказів для підтвердження нарахування та виплати суми індексації грошового забезпечення відповідно до рішення суду у справі №380/5557/20, Військова частина долучила до матеріалів справи копію довідки №663 від 15.12.2020 про нарахування індексації ОСОБА_1 за період проходження служби у Львівському прикордонному загоні з 01.01.2017 по 03.04.2017, згідно з якою сума індексації становить всього 68,91 грн; копію фіскального чека про переказ ОСОБА_1 коштів на суму 83,00 грн та копію відомості на виплату готівки за січень 2021 року в сумі 30 869,03 грн.

Позивач, вказуючи на те, що на його картковий рахунок перераховано відповідачем індексацію на суму 11 000 грн, звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України середнього грошового забезпечення за весь період прострочення виплати такої суми, а саме з моменту виключення його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення по час фактичної виплати.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та аргументам учасників справи, суд керується наступним.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII.

Згідно з частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Абзацом третім пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення № 1115), особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За приписами частин першої, другої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати грошової компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано Кодексом законів про працю України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладено в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19, а тому суд вважає можливим застосування загальних норм КЗпП України до спірних правовідносин.

При цьому суд звертає увагу, що відповідальність роботодавця, в даному випадку - військової частини настає в разі звільнення працівника (військовослужбовця). Як вже зазначалося вище, відповідно до частини третьої статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Згідно з п.7 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі закінченням проходження громадянином військової служби вважається день, зазначений у наказі про виключення військовослужбовця зі списків особового складу Адміністрації Держприкордонслужби чи її розвідувального органу, регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ або органів (підрозділів) забезпечення Держприкордонслужби (далі - органи Держприкордонслужби), зокрема, у зв`язку з його звільненням з військової служби.

Поряд з цим, виключення військовослужбовця зі списків особового складу органів Держприкордонслужби відповідно до п.121 вказаного вище Положення відбувається і в разі вибуття військовослужбовця до нового місця служби після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу або письмового повідомлення про його призначення на посаду чи зарахування у розпорядження начальника відповідного органу Держприкордонслужби.

Дослідивши зміст долученої до позовної заяви копії наказу начальника 7 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України по особовому складу №79-ос1 від 03.04.2017, суд встановив, що відповідач Військова часина НОМЕР_1 - не звільняв позивача з військової служби, а лише виключив зі списків особового складу та зняв з усіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям позивача для подальшого проходження військової служби до 1 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

При цьому зі змісту пункту 293 Положення № 1115 слідує, що остаточний розрахунок з особою за всіма видами належного їй матеріального та грошового забезпечення проводить саме той орган Держприкордонслужби, з якого звільнено військовослужбовця з військової служби.

А тому, на переконання суду, оскільки статтями 116, 117 КЗпП України передбачений обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у випадку саме звільнення працівника, приписи вказаних статей КЗпП України не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору з огляду на те, що відповідач не звільняв позивача з військової служби, а тому не може нести відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до норм ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:
у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Грень Н.М.