Справа № 120/11248/21-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 листопада 2021 р. Справа № 120/11248/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом начальника Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку від 07.09.2020 №197 його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Проте, на день виключення зі списків особового складу Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку позивачу не проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 20.01.2017 по 23.01.2018, у зв`язку із чим останній звернувся із заявою до відповідача щодо надання інформації про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за вказаний період. У листі також просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, враховуючи при цьому базовий місяць підвищення посадового окладу січень 2008 року.

Однак, письмової відповіді від відповідача на свою заяву позивач не отримав, а тому вважає, що невиплата індексації грошового забезпечення вказує на протиправність дій відповідача та порушує його права та інтереси, у зв`язку із чим вважає, що відповідача слід зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 20.01.2017 по 23.01.2018, враховуючи базовий місяць січень 2008 року.

Ухвалою від 20.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України.

19.10.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив щодо задоволення заявлених вимог та вказав про наступне.

Позовна заява та додані до неї докази не відповідають дійсності так як фактично позивач проходив військову службу у Полтавському ЗВ ВСП на посаді начальника відділення організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності Військової служби правопорядку у гарнізонах Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку Центрального управління Військової служби правопорядку (по м. Києву та Київській обл.) з 06.02.2017 по 05.02.2018, а не з 20.01.2017 по 23.01.2018, як зазначено в позовній заяві та в довідці про проходження служби позивачем, зазначене підтверджується витягами з наказів начальника Полтавського ЗВ ВСП від 06.02.2017 №24 та від 05.02.2018 №29.

Відповідач зауважив, що позивач жодного разу до Полтавського ЗВ ВСП з зазначеною вимогою не звертався. Доданий до позову запит адресований на адресу Полтавського ЗВ ВСП від 01.08.2021 до Полтавського ЗВ ВСП не надходив.

Крім того, у поданому відзиві відповідач зазначив,що відповідно до статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. При цьому, у роз`ясненнях Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 №248/3/9/1/2 зазначено, що у зв`язку із внесенням змін до Порядку №1078 індексація грошового забезпечення не нараховується до окремого роз`яснення. Відповідно до кошторису, розрахунку фонду грошового забезпечення, наданого Департаментом фінансів МОУ, для Полтавського ЗВ ВСП на 2016- 2018 роки кошти на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців передбачені не були.

Відповідач зауважив що нарахування та виплата грошового забезпечення позивача здійснювалась виключно з дотриманням вимог керівних документів, розпоряджень вищестоящого командування, за наявності відповідних бюджетних призначень, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України".

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Наказом начальника Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку від 06.02.2017 №24 ОСОБА_1 з 06.02.2017 зараховано до списків особового складу відділу на всі види забезпечення.

Наказом начальника Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку від 05.02.2018 №29 ОСОБА_1 з 05.02.2018 виключено зі списків особового складу відділу та всіх видів забезпечення.

Вказуючи, що станом на день виключення зі списків особового складу відділу позивачу не виплачено індексацію грошового забезпечення, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (стаття 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Відтак, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, в силу вимог статей 18 та 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, і грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку).

При цьому, відповідно до пункту 5 Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відтак, аналіз вказаних приписів дає підстави для висновку, що індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Разом із тим, у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу у місяці підвищення береться за 1 або 100 %, тобто місяць підвищення вважається базовим і індексація в цьому місяці не проводиться, якщо сума підвищення заробітної плати перевищить суму індексації.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу у Полтавському зональному відділі Військової служби правопорядку з 06.02.2017 по 05.02.2018, а не з 20.01.2017 по 23.01.2018 як помилково вказує позивач.

При цьому, відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення позивача, з 06.02.2017 по 05.02.2018, що не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

При цьому, у такому відповідач посилається на відсутність фінансового ресурсу для проведення індексації грошових доходів, а також на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України та роз`яснення Міністерства соціальної політики України.

Водночас, суд зауважує, що такі роз`яснення мають інформативний характер та не є нормативно-правовими актами. Натомість, в силу приписів статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи повинні діяти відповідно до Конституції та законів України.

Крім того, суд зазначає, що не може визнаватися правомірною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати сум індексації з мотивів відсутності коштів на такі потреби.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Кечко проти України", №63134/00, рішення від 07 листопада 2005 року) реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Європейський суд з прав людини вказав, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Отже, відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення у спірний період, в тому числі для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця.

Водночас, право на отримання індексації грошового забезпечення гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця.

За наведених обставин відповідачем безпідставно не проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача у період з 06.02.2017 по 05.02.2018, а тому наявні підстави для задоволення позовної вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у непроведенні нарахування та виплати позивачеві у період з 06.02.2017 по 05.02.2018 включно індексації грошового забезпечення.

Відтак, відповідачем допущено бездіяльність, що є формою пасивної поведінки, а тому вимога позивача щодо визнання протиправними дій відповідача в цій частині є необґрунтованою.

З метою ефективного захисту прав та інтересів позивача слід задовольнити вимогу щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 06.02.2017 по 05.02.2018.

Водночас, вимога щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період, враховуючи базовий місяць січень 2008 року, не підлягає задоволенню, адже нарахування та виплата індексації грошового забезпечення належить до виключної компетенції відповідача, який у спірному періоді нараховував та виплачував ОСОБА_1 грошове забезпечення.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження такого суб`єкта.

Відтак, оскільки індексація грошового забезпечення у період з 06.02.2017 по 05.02.2018 не нараховувалась та не виплачувалась позивачеві, тому питання про те, який базовий місяць має застосовуватись під час нарахування індексації є передчасним, адже права та інтереси ОСОБА_1 в цій частині ще не порушені.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19; до таких висновків дійшов і Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 25 березня 2021 року у справі №120/4001/20-а, від 05 квітня 2021 року у справі №120/4377/20-а та ряду інших.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку, що полягає у не проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 06.02.2017 по 05.02.2018 включно індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Полтавський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 06.02.2017 по 05.02.2018 включно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Полтавський зональний відділ Військової служби правопорядку (вул. П. Юрченка, 2, м. Полтава, Полтавська область, 36007, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 29.11.2021

Суддя Томчук Андрій Валерійович