Справа № 240/16151/21
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Житомир справа № 240/16151/21

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.03.2021 щодо незарахування йому до страхового стажу та непризначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати йому до страхового стажу період роботи в Соколівській ПМК-160 в період з 03.07.1981 року по 14.02.1985 року та з 16.12.1990 року по 02.09.1996 року, та період роботи в ДП Пересувна механізована колона № 160 Відкритого акціонерного товариства «Житомирводбуд» з 03.09.1996 року 21.12.2000 та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 08 лютого 2021 року.

Аргументуючи позовні вимоги вказав, що звернувшись до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсійного забезпечення отримав відмову у зв`язку із відсутністю необхідного стажу. Вказує, що відповідачем безпідставно не враховано йому стаж роботи на посаді тракториста в "Соколівській ПМК - 160", оскільки в записах трудової книжки відсутня інформацію про перейменування вказаної організації, що призвело до відсутності необхідного стажу роботи для призначення пенсійного забезпечення.

Вважає таку відмову відповідача протиправною, а свої права порушеними, у зв`язку із чим звернувся до суду за їх захистом.

При цьому, зазначає, що достатньою підставою для врахування періоду роботи з 03.07.1981 по 14.02.1985 та з 16.12.1990 по 02.09.1996 в "Соколівській ПМК - 160" та роботи з 03.09.1996 по 21.12.2000 в ДП "Пересувна механізована колона №160" Відкритого акціонерного товариства "Житомирводбуд" є записи в трудовій книжці, а обов`язок її вірного заповнення покладено на роботодавця.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17.09.2021 до суду подано відзив на позов та витребувані судом додаткові докази у справі. У поданому відзиві на позов представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не подано належні документи, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року для підтвердження стажу роботи, наявність якого дає підстави для призначення пенсії позивачу, а тому прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирські області рішення правомірне.

01.10.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач не погоджується із твердженнями викладеними у відзиві на позов та вважає, що наявний трудовий стаж дає йому право на призначення пенсії за віком.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши їх обставини, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 08.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.03.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (28 років), про що листом №0600-0303-8/30299 від 16.04.2021 повідомлено позивача.

Зокрема, відповідачем до страхового стажу не врахований період трудової діяльності з 03.07.1981 по 14.01.1985 та з 16.01.1986 по 14.03.1986, а також з 16.12.1991 по 21.12.2000 в ПМК-№160 на посаді тракториста, оскільки в записах трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08.07.1981 відсутня інформація про зміну назви організації.

Позивач не погоджується з висновками Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, а тому звернувся до суду із даним позовом за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між учасниками справи щодо зарахування періоду навчання до страхового стажу позивача та перевіряючи фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

В силу статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Вказане право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі Закон № 1058-IV).

Відтак, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ст. 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 56 Закону №1788 визначаються види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв (ч.1 ст.56 вказаного Закону).

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (ч.2 Закону №1788).

Страховий стаж, набутий до 01.01.2004, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок).

Вимоги до ведення трудової книжки та до оформлення записів до неї, регламентовані Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі Інструкція).

Пунктом 1 Порядку обумовлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2 вказаного Порядку).

Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відтак, як свідчать матеріали справи підставами для відмови у призначенні пенсії слугував факт відсутності необхідного стажу. До страхового стажу не враховано період трудової діяльності на посаді тракториста з 03.07.1981 по 14.01.1985 та з 16.01.1986 по 14.03.1986, а також з 16.12.1991 по 21.12.2000 в ПМК- № 160.

Так, під час судового розгляду справи, представником відповідача, на виконання вимог ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження від 02.08.2021 надано до матеріалів справи копії документів з пенсійної справи №32.

Відповідно до довідки Архівної установи трудового архіву Пулинської селищної ради №227 від 29.12.2020 в книзі наказів за 1981-1983 р.р. та 1993-2005 по Соколівському ПМК - 160 Червоноармійського району Житомирської області значаться накази: №45-к від 03.07.1981), яким прийнято позивача на посаду тракториста в Соколівську ПМК - 160 та №36-к від 21.12.2000, яким звільнено позивача з даної посади. Вказане також підтверджено копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Крім того, відповідно до архівної довідки №1 від 04.01.2021, у відомостях по заробітній платі ПМК - 160 с.Соколів Червоноармійського району Житомирської області значиться розмір отриманої позивачем заробітної плати з 1981 року по 2000 рік.

Таким чином, з дослідженої судом копії трудової книжки позивача видно, що останній працював у Соколівську ПМК - 160 у період з 03.07.1981 по 21.12.2000. Трудова книжка та архівна довідка позивача є належними доказами роботи позивача в Соколівську ПМК - 160 у спірний період.

Крім того, записи у трудовій книжці позивача виконані з посиланнями на накази та вказанням періодів роботи, засвідчені підписами посадових осіб відповідного підприємства та скріплені печатками.

Суд відзначає, що наведені записи в трудовій книжки про роботу позивача за вказаний період свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день.

Крім того, в довідці Пенсійного фонду форми ОК-5 зазначені відомості, що позивач станом на 1999 рік працював в ПМК №160 ВАТ "Житомирводбуд" та здійснювалися відповідні відрахування із його заробітної плати.

При цьому, як відмічає відповідач у трудовій книжці відсутні відомості про перейменування організації в якій позивач працював.

З метою підтвердження факту перейменування Соколівської ПМК-160 позивач звернувся до архівної установи, однак така установа видала йому довідку №188 від 30.10.2020, за замістом якої Соколівська ПМК-160 при ліквідації наказів основної діяльності до архівної установи не здавала.

Таким чином, факт перейменування Соколівської ПМК-160 архівною установою не підтверджено.

Втім, з підставами, які слугували для незарахування позивачу до його страхового стажу оскаржуваного періоду трудової діяльності, суд вважає за необхідне наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Також слід зазначити, що у відповідності до п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.

Проаналізувавши вищевикладене, слідує висновок, що порушення правил ведення трудової книжки, не може впливати на особисті права її власника та не може нести негативні наслідки у зв`язку із неправильним заповненням роботодавцем трудової книжки.

Дана правова позиція щодо відповідальності за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного адміністративного суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Відтак, відповідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на Соколівській ПМК-160 в період з 03.07.1981 по 14.02.1985 та з 16.12.1990 по 02.09.1996, та період роботи в ДП Пересувна механізована колона № 160 Відкритого акціонерного товариства «Житомирводбуд» з 03.09.1996 року 21.12.2000.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини справи адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 908 грн сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. ) про визнання дій неправомірними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області "Про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 11.03.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в Соколівській ПМК-160 з 03.07.1981 по 14.02.1985 та з 16.12.1990 по 02.09.1996, та період роботи в ДП Пересувна механізована колона №160 Відкритого акціонерного товариства «Житомирводбуд» з 03.09.1996 по 21.12.2000 та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 08 лютого 2021 року (дати звернення).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 29 листопада 2021 р.