Справа № 804/490/18
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2021 року Справа № 804/490/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
секретаря судового засідання: Голубцової А.І.,
представника позивача: Курочкіної І.С.,
представника відповідача: Михайлюк Т.О.,
представника третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача: Кисельова А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу № 804/490/18 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" до Східного Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ремекскаватормаш" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 у справі №804/490/18, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019, позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення (форми «В4») від 01.11.2017 № про зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість в частині 21560264,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення (форми «Р») від 01.11.2017 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в частині 34927630,50 грн., з яких 23285087, 00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 11642543,50 грн. - за штрафними санкціями. У задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (форми «В4») від 01.11.2017 № про зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість в частині 2 827 594, 00 грн. та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (форми «Р») від 01.11.2017 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в частині 4580703, 00 грн., з яких 3053802, 00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 1526901, 00 грн. - за штрафними санкціями - відмовлено. Стягнуто з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» судові витрати у розмірі 545 162, 80 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.07.2021 у справі № 804/490/18, касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019 скасовано в частині відмови у задоволенні позову, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019 залишено без змін.

За результатами розподілу справи автоматизованою системою документообігу, вказана справа передана на розгляд судді Царікової О.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 прийнято до провадження справу за №804/490/18 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.09.2021 о 11:00.

08.09.2021 до суду надійшла від представника Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремекскаватормаш".

08.09.2021 до суду надійшли від представника Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" додаткові пояснення (вх. №13855/21ел), в яких позивач зазначив, що викладені в акті перевірки висновки є необгрунтованими, безпідставними, оскільки в ході перевірки відповідачу надано всі необхідні документи для підтвердження дотримання вимог Податкового кодексу України при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат з податку на прибуток із контрагентами - постачальниками за періоди, що перевірялися. За таких обставин, складені внаслідок помилкових і суб`єктивних висновків контролюючого органу із порушенням вимог чинного законодавста України та без належних правових підстав податкові повідомлення-рішення (форми «В4») від 01.11.2017 № про зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість в частині 2 827 594, 00 грн. та від 01.11.2017 № (форми «Р») про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в частині 4580703, 00 грн., з яких 3053802,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 1526901,00 грн. - за штрафними санкціями є протиправними та такими, що підлягають скасуванню судом.

09.09.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 77878/21), в якому відповідач заперечив проти заявленого адміністративного позову та вокремив суми зобов`язань (кредиту), які виникли в результаті взаємовідносин ПрАТ "ПІВНГЗК" з його контрагентами, зокрема, ТОВ "ВЕГА".

28.09.2021 (за вх.№83802/21) від представника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшли до суду письмові заперечення проти заяви про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремекскаватормаш".

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі № 804/490/18, заяву представника Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача задоволено. Залучено до участі у справі №804/490/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ремекскаватормаш".

13.10.2021 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТОВ «Ремекскаватормаш» надійшли додаткові пояснення по справі (вх. №88908/21) із первинними бухгалтерськими документами. В означених поясненнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, розкрила сутність господарських взаємовідносин ТОВ «Ремекскаватормаш» із ПрАТ «ПІВНГЗК» та зазначила, що контролюючим органом протиправно та необґрунтовано прийняті оскаржені податкові повідомлення - рішення, оскільки підрядні роботи виконані, сам факт виконання ремонтних/підрядних робіт ТОВ «Ремекскаватормаш» підтверджується первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які містяться в матеріалах справи.

23.10.2021 від представника відповідача надійшла відповідь на додаткові пояснення ТОВ «Ремекскаватормаш» (вх. №92155/21), в яких відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог. Відповідач зазначив, що чисельність працюючих на підприємстві ТОВ «Ремекскаватормаш», яка необхідна для проведення необхідного обсягу робіт, задекларованого в актах виконаних робіт за формою КВ-2в на вказаних підприємствах недостатня. До перевірки та під час розгляду справи позивачем не надано доказів надання письмового дозволу на залучення субпідрядника для виконання робіт, отже, ТОВ «Ремекскаватормаш» не мало можливості надавати послуги ПРАТ «ПІВНГЗК» у вказаному обсязі. За таких обставин, оскаржені податкові повідомлення - рішення в частині є правомірними, а тому у суду відсутні підстави для їх скасування.

23.10.2021 від представника позивача надійшли додаткові пояснення (вх. №92164/21), в яких представник ПрАТ «ПІВНГЗК» додатково виклав свої доводи на обгрунтування заявлених позовних вимог та суті обставин, на які звернув увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.07.2021 у цій справі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд зазначає таке.

Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби з 05.09.2017 по 25.09.2017 проводилася документальна позапланова виїзна перевірка ПрАТ «ПІВНГЗК» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій із ТОВ «ПРОМИСЛОВИЙ РЕМОНТ» (код за ) за березень 2017 року, ТОВ «РЕМЕКСАВАТОРМАШ» (код за ) за січень-квітень 2017 року, ТОВ «ШЛЯХБУД КР» (код за ) за січень-червень 2017 року, ТОВ «ВЕГА» (код за ) за січень-червень 2017 року, ТОВ «НАУКОВЕ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ГОРМАШ» (код за ) за січень-червень 2017 року, результати якої викладені в акті перевірки від 02.10.2017 № 119/28-10-46-15/00191023.

Згідно з висновками означеного акта перевіркою встановлені такі порушення ПрАТ «ПІВНГЗК»:

1. п.44.1, ст.44, п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.4, ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту з податку на додану вартість та від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 декларації з ПДВ) на загальну суму ПДВ у розмірі - 24 387 858грн., в т.ч.: січень 2017 року на 3 204 440грн.; лютий 2017 року на 3 697 137грн.; березень 2017 року на 4 184 878грн.; квітень 2017 року на 4 701 463грн.; травень 2017 року на 4 661 740грн.; червень 2017 року на 3 938 200грн.;

2. пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, ст.1, 3, 9, 11, 12 Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зі змінами та доповненнями; п.1, 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зі змінами та доповненнями; розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року №291, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 21.12.1999 року за № 893/4186, п.3.10 «Методичних рекомендації щодо заповнення форм фінансової звітності», затверджених наказом Мінфіну від 28.03.2013 № 433, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за півріччя 2017 року на загальну суму 26 338 889грн., в тому числі: І квартал 2017 року 11 973 372грн., II квартал 2017 року - 14 365 517грн.

На підставі акта перевірки від 02.10.2017 №119/28-10-46-15/00191023, контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення від 01.11.2017 № (форми "В4"), за яким було зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість 24387858,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 01.11.2017 № (форми "Р"), за яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 39508333,50 грн.

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки від 02.10.2017 №119/28-10-46-15/00191023 та оскарженими податковими повідомленнями - рішеннями ПрАТ «ПІВНГЗК» оскаржив їх в адміністративному порядку.

Так, позивачем було складено та направлено скаргу на податкові повідомлення -рішення від 01.11.2017 № та № до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 10.08.2018 року за №32270/6/99-99-11-01-02-25, скаргу ПрАТ «ПІВНГЗК» залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 01.11.2017 № та № - залишено без змін.

З метою оскарження податкових повідомлень - рішень в судовому порядку ПрАТ «ПІВНГЗК» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 у справі № 804/490/18 позовну заяву ПрАТ «ПІВНГЗК» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення (форми «В4») від 01.11.2017 № про зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість в частині 21560264,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення (форми «Р») від 01.11.2017 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в частині 34927630,50 грн., з яких 23285087,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 11642543,50 грн. - за штрафними санкціями. В задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (форми «В4») від 01.11.2017 року № про зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість в частині 2827594,00 грн. та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (форми «Р») від 01.11.2017 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в частині 4580703,00 грн., з яких 3053802,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 1526901,00 грн. - за штрафними санкціями відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 804/490/18, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» залишена без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 у справі №804/490/18 без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.07.2021 у справі № 804/490/18, касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019 скасовано в частині відмови у задоволенні позову, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019 залишено без змін.

Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав, що в оскаржених податкових повідомленнях - рішеннях від 01.11.2017 № та № не виокремлюються суми зобов`язань, які виникли в результаті взаємовідносин Товариства із ТОВ "Вега", а суд касаційної інстанції в силу вимог КАС України позбавлений можливості встановити суми зобов`язань з податку на додану вартість, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову підлягають скасуванню, а справа в цій частині - направленню судо суду першої інстанції на новий розгляд.

Таким чином, правомірність винесення оскаржених податкових повідомлень - рішень від 01.11.2017 № та № в частині, направленій судом касаційної інстанції на новий розгляд до суду першої інстанції щодо взаємовідносин ПрАТ «ПІВНГЗК» із ТОВ «Ремекскаватормаш», ТОВ «Вега» є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Виокремлюючи суми зобов`язань, які виникли в результаті взаємовідносин ПрАТ «ПІВНГЗК» із ТОВ «Ремекскаватормаш», ТОВ «Вега», суд зазначає, що контролюючим органом винесені податкові повідомлення - рішення: (форми «В4») від 01.11.2017 № про зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість в частині 2827594,00 грн. (щодо взаємовідносин ПрАТ "ПІВНГЗК" із ТОВ "Ремекскаватормаш" у розмірі 1162412,00 грн. та з ТОВ "Вега" у розмірі 1665182,00 грн.) та від 01.11.2017 № (форми «Р») про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в частині 4580703,00 грн., з яких 3053802,00 грн. - за податковими зобов`язаннями (з яких щодо взаємовідносин ПрАТ "ПІВНГЗК" із ТОВ " Ремекскаватормаш" у розмірі 1255405,00 грн. та із ТОВ "Вега" у розмірі 1798397,00 грн.) та 1526901,00 грн. - за штрафними санкціями (з яких щодо взаємовідносин ПрАТ "ПІВНГЗК" із ТОВ "Ремекскаватормаш" у розмірі 627702,50 грн. та ТОВ "Вега" у розмірі 899198, 50 грн.).

Суд, здійснюючи новий розгляд справи, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 135.1 ст. 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Разом з тим, в силу приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Суд відзначає, що процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:

1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як - от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

2. встановлення спеціальної правосуб`єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

3. встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.

При цьому, наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно -правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Отже, під час нового розгляду справи в частині, направленій судом касаційної інстанції до суду першої інстанції щодо взаємовідносин ПрАТ «ПІВНГЗК» із ТОВ «Ремекскаватормаш» та ТОВ «Вега», судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між ПрАТ «ПІВНГЗК» та ТОВ «Ремекскаватормаш» (код за ) за січень - квітень 2017 року та ТОВ «Вега» (код за ) за січень-червень 2017 року.

Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, взаємовідносини ПрАТ «ПІВНГЗК» () із ТОВ «Ремекскаватормаш» () відбувалися на підставі договорів підряду № 766 від 15.09.2016 року (договір підряду на капітальний ремонт) та № 410 від 10.03.2017 року (договір підряду на поточний ремонт та технічне обслуговування).

На підтвердження реальності виконання умов означених договорів позивачем до перевірки надано: договори; рахунки - фактури; довідки про вартість виконаних робіт (КБ-3); акти приймання виконаних робіт (КБ-2в); акти на передачу основних та допоміжних матеріалів, конструкцій, запасних частин та деталей підрядній організації (форма 01); акти на використані при ремонті матеріали та повернення залишків підрядній організації (форма 03); акти на використані матеріали підрядника; акти на використані матеріали замовника; акти демонтажу та оцінки для оприбуткування; розрахунки вартості механізмів; розрахунки витрат електроенергії; виписки з банку; обігово-сальдові відомості; заявки на видачу перепусток; дозволи та ліцензії на роботи; реєстри та журнали проходження інструктажу з техніки безпеки робітниками підрядника.

Відповідно до актів виконаних робіт ТОВ «Ремекскаватормаш» за період: січень-квітень 2017 року, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, надавалися послуги з капітального ремонту технологічного обладнання, відновлення технологічної лінії Лурги-278А, капітального ремонту конвеєрів, грохоту, згідно з яких виведено кількість людино-годин, що необхідно для виконання робіт в наступній кількості: за січень 2017 року - 79322 людино/години, що становить приблизно 496 осіб; за лютий 2017 року - 89819 людино/години, що становить приблизно 561 осіб; за березень 2017 року - 39977 людино/години, що становить приблизно 227 осіб; за квітень 2017 року - 44889 людино/години, що становить приблизно 295 осіб.

Підставою не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між ПрАТ «ПІВНГЗК» та ТОВ «Ремекскаватормаш» є невідповідність кількості працівників ТОВ «Ремекскаватормаш» кількості відпрацьованих людино/годин, про що зазначено контролюючим органом в акті перевірки та наголошено представником відповідача під час розгляду справи.

Однак, контролюючим органом не наводиться сам порядок розрахунку необхідної кількості працівників, на підставі якого зроблено означений висновок, розрахунки надані контролюючим органом за відсутності документального підтвердження.

Згідно з п.5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Слід враховувати, що поняття «людино-година» не є абсолютною одиницею робочого часу, вона відображає час, витрачений групою працівників урочно і понаднормово за виконання завдання.

Разом з тим, контролюючий орган зазначає, що чисельність працівників в І та ІІ кварталах 2017 року у ТОВ «Ремекскаватормаш» складає 14 та 10 осіб.

Суд відзначає, що при визначенні реальної можливості контрагента виконати роботи слід виходити не з того, скільки платник податків задекларував у звітності працівників, а із того яка кількість робітників фактично виконувала вказані роботи у відповідності до первинних документів.

Доводи контролюючого органу про те, що ПрАТ "ПІВНГЗК" не надано доказів надання письмового дозволу на залучення ТОВ "Ремекскаватормаш" субпідрядників для виконання робіт є безпідставними, оскільки як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, а саме: заявками на видачу перепусток, реєстрами та журналами проходження інструктажу з техніки безпеки робітниками підрядника, ТОВ «Ремекскаватормаш» заявив на оформлення перепусток для виконання робіт - 68 працівників, що також свідчить про наявність у підприємства достатньої кількості працівників для виконання робіт.

Більш того, що згідно додатку 4 до акта перевірки від 02.10.2017 № 119/28-10-46-15/00191023, контролюючий орган навів перелік працівників ТОВ «Ремекскаватормаш», якими пройдено інструктаж з охорони праці на ПрАТ «ПІВНГЗК» та надано заявки на оформлення тимчасових перепусток для працівників ТОВ «Ремекскаватормаш» та який складає також 68 осіб.

Під час проведення перевірки та прийняття оскаржених податкових повідомлень - рішень в частині взаємовідносин ПрАТ «ПІВНГЗК» із ТОВ «Ремекскаватормаш», контролюючий орган не врахував фактичну чисельність осіб ТОВ «Ремекскаватормаш», які виконували роботи на ПрАТ «ПІВНГЗК», а висновки контролюючого органу зроблені лише на підставі інформації, отриманої з інформаційно-аналітичних баз податкового органу, які не є доказом в розумінні процесуального закону.

Більш того, обставина не декларування контрагентом ТОВ «Ремекскаватормаш» реальної кількості працівників не може вказувати на порушення ПрАТ "ПІВНГЗК" податкової дисципліни, оскільки останній позбавлений можливості здійснювати контроль за звітністю контрагента.

В силу закріпленого статтею 61 Конституції України принципу індивідуальної юридичної відповідальності, обставина не звітування контрагентом про реальну кількість працівників жодним чином не впливає на право позивача відображати в податковому обліку наслідки реально здійснених господарських операцій, які призвели до реальних змін майнового стану.

Необхідно також враховувати можливість залучення трудових ресурсів на договірній основі (за цивільно-правовими договорами), кваліфікаційний персонал разом із застосуванням прогресивних форм оплати праці (доплати за переробку графіку, за роботу у вечірній час, за напруженість і складність роботи); використання оновленої техніки, що надає змогу виконати продуктивно об`єм роботи з залученням (скороченням) людино -годин по відношенню до норм ДБН.

З метою підтвердження виконання підрядних робіт на ПрАТ «ПІВНГЗК» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ «Ремекскаватормаш» надало наступні документи: договір підряду від 04.01.2017 № 432, укладений між ТОВ «Ремекскаватормаш» та ТОВ «Білдінг Концепт» на виконання робіт з капітального ремонту технологічного обладнання в рамках інвестиційного проекту «Відновлення технологічної лінії випалювальної машини «Лурги 278А» та лист щодо оформлення перепусток на ПрАТ «ПІВНГЗК» на 41 особу; договір підряду від 07.03.2017 № 0703, укладений між ТОВ «Ремекскаватормаш» та ТОВ «Стратегія Трейд» на виконання робіт з капітального ремонту технологічного обладнання в рамках інвестиційного проекту «Відновлення технологічної лінії випалювальної машини «Лурги 278А» та лист щодо оформлення перепусток на ПрАТ «ПІВНГЗК» на 10 осіб; договір підряду від 03.04.2017 №152, укладений між ТОВ «Ремекскаватормаш» та ТОВ «Будівельна компанія «Артік»» на виконання робіт з технічного обслуговування і очищення технологічного обладнання на території ПрАТ «ПІВНГЗК» та лист щодо оформлення перепусток на ПРАТ «ПІВНГЗК» на 12 осіб.

Судом встановлено, що згідно умов вищеозначених договорів, укладених між ПрАТ «ПІВНГЗК» та ТОВ «Ремекскаватормаш» сторони допускають при виконанні пред`явлення в письмовій формі згоди замовника, залучення підрядником спеціалізованих підприємств (далі субпідрядників) для виконання окремих об`ємів робіт по виконанню Договору.

Проте, сама відсутність погодження ТОВ «Ремекскаватормаш» із ПрАТ «ПІВНГЗК» щодо залучення субпідрядників не може ставити під сумнів надання послуг підрядниками та не є підставою для застосування господарських санкцій.

Окрім того, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ТОВ «Ремекскаватормаш» на підтвердження реальності виконання умов договорів, укладених між ПрАТ «ПІВНГЗК» та ТОВ «Ремекскаватормаш» до суду надано: договори; рахунки - фактури; довідки про вартість виконаних робіт (КБ-3); акти приймання виконаних робіт (КБ-2в); акти на передачу основних та допоміжних матеріалів, конструкцій, запасних частин та деталей підрядній організації (форма 01); акти на використані при ремонті матеріали та повернення залишків підрядній організації (форма 03); акти на використані матеріали підрядника; акти на використані матеріали замовника; акти демонтажу та оцінки для оприбуткування; розрахунки вартості механізмів; акти на використання енергоресурсів замовника; заявки на видачу перепусток; дозволи та ліцензії на роботи, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи та які є ідентичними із тими первинними документами, які надані позивачем у справі.

Судом також встановлено, що ТОВ «Ремекскаватормаш» має дозвіл №509.13.15, виданий Криворізьким гірничопромисловим територіальним управлінням Держгірпромнагляду, згідно з яким означене підприємство може виконувати ремонт та технічне обслуговування устаткування для видобутку та транспортування корисних копалин відкритим способом. Строк дії дозволу продовжено до 26.04.2022. Зазначена обставина також встановлена у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2019 у справі № 0540/8487/18-а, яке набрало законної сили 23.07.2020 року.

Основним з видів господарської діяльності ТОВ «Ремекскаватормаш» є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення код КВЕД 33.12.

Суд зазначає, що висновки контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та сама по собі, окремо від інших доказів або за їх відсутності, не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Окрім того, суд вказує, що контролюючим органом також не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженості дій між ними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 року у справі №804/1984/16.

Так само не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 09.10.2019 року у справі № 826/16601/18.

Отже, суд доходить наступних висновків, що по-перше, податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, не є обов`язковим свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, які є підставами формування бухгалтерського обліку.

По-друге, суд вказує, що сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.

Втім, на підтвердження своїх висновків, контролюючий орган посилається лише на неподання контрагентами позивача податкової звітності, відсутності у них достатньої кількості трудових ресурсів та основних засобів, можливу підміну послуг.

Разом з тим, зазначені обставини, які фактично носять характер припущень з боку контролюючого органу, недостатньо, щоб стверджувати про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі №814/1439/17.

Судом встановлено, що господарські операції між ПрАТ «ПІВНГЗК» та ТОВ «Ремекскаватормаш» мають реальний характер, що підтверджується первинними документами, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, а також документами про фактичну кількість працівників підприємства.

Щодо взаємовідносини ПрАТ «ПІВНГЗК» () із ТОВ «ВЕГА» () судом встановлено, що господарські відносини між означеними підприємствами здійснювалися на підставі договорів підряду: від 16.01.2016 року №10, від 15.09.2016 року №767, від 01.11.2016 року №941, від 01.01.2017 року №1110.

На підтвердження реальності виконання умов означених договорів під час перевірки та до суду надано: договори; рахунки - фактури; довідки про вартість виконаних робіт (КБ-3); акти приймання виконаних робіт (КБ-2в); акти на передачу основних та допоміжних матеріалів, конструкцій, запасних частин та деталей підрядній організації (форма 01); акти на використані при ремонті матеріали та повернення залишків підрядній організації (форма03); акти на використані матеріали підрядника; акти на використані матеріали замовника; акти демонтажу та оцінки для оприбуткування; розрахунки вартості механізмів; розрахунки витрат електроенергії; виписки банку; обігово-сальдові відомості; заявки на видачу перепусток; дозволи та ліцензії на роботи; реєстри та журнали проходження інструктажу з техніки безпеки робітниками підрядника.

ТОВ "Вега" виписані на адресу ПрАТ «ПІВНГЗК» податкові накладні по фінансово-господарьским відносинам за період: січень - червень 2017 року на суму ПДВ у розмірі 3143970,00 грн.

Висновки контролюючого органу щодо не підтвердження здійснення господарських операцій позивача із контрагентом ТОВ «Вега» () грунтуються на відсутності основних фондів у ПП «Ремісія» (), яке є контрагентом ТОВ «Вега».

Такий висновок відносно контрагента ТОВ «Вега» зроблений контролюючим органом на підставі інформації, наведеної в акті перевірки з інформаційно-аналітичних баз податкового органу.

Суд відзначає, що в матеріалах справи міститься акт ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 10.10.2017 №15463/04-36-14-21-03/39450669 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «РБК «ВЕГА» () податкового законодавства за період з 22.10.14 по 30.06.17, валютного законодавства за період з 22.10.14 по 30.06.17, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 22.10.14 по 30.06.17», в якому зазначено, що перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість (визначення суми податку, що підлягає (підлягала) сплаті за період 01.12.2014 по 30.06.2017 (в т.ч. по взаємовідносинам з ПрАТ «ПІВНГЗК») не встановлено його заниження (завищення).

Таким чином, первинними документами підтверджується правомірність формування та декларування даних податкового обліку за наслідками господарських операцій між ПрАТ «ПІВНГЗК» та ТОВ «ВЕГА», які складені за результатами проведених операцій з дотриманням вимог податкового законодавства і які містять відомості щодо змісту та обсягу господарських операцій, що фактично відбулися, та які узгоджуються між собою за своїм господарсько-правовим змістом.

Судом встановлено, що ТОВ "Ремекскаватормаш", ТОВ "Вега" згідно з відомостями Інформаційного ресурсу (www.usr.minjust.gov.ua) на момент господарських взаємовідносин із позивачем були зареєстровані як юридичні особи та відповідно до інформації, наявної на офіційному сайті Державної податкової служби України за посиланням (https://tax.gov.ua/), на момент вчинення господарських правовідносин із позивачем були зареєстровані як платники ПДВ, а отже, мали спеціальну правосуб`єктність для вчинення задекларованих із позивачем господарських операцій.

Доказів того, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагенти позивача не були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із статтею 1 Закону №996-XIV, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов`язання).

Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Так, згідно із п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (п.198.1 ст.198 ПК України).

Згідно із п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до п. 201.10 ПКУ при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом досліджено первинні документи, надані позивачем за результатами взаємовідносин із контрагентами ТОВ "Ремекскаватормаш", ТОВ "Вега", зокрема: договори; рахунки -фактури; довідки про вартість виконаних робіт (КБ-3); акти приймання виконаних робіт (КБ-2в); акти на передачу основних та допоміжних матеріалів, конструкцій, запасних частин та деталей підрядній організації (форма 01); акти на використані при ремонті матеріали та повернення залишків підрядній організації (форма 03); акти на використані матеріали підрядника; акти на використані матеріали замовника; акти демонтажу та оцінки для оприбуткування; розрахунки вартості механізмів; розрахунки витрат електроенергії; виписки банку; обігово-сальдові відомості; заявки на видачу перепусток; дозволи та ліцензії на роботи; реєстри та журнали проходження інструктажу з техніки безпеки робітниками підрядника.

Будь - яких порушень складення вказаних первинних документів ні контролюючим органом, ні судом не встановлено.

Водночас, складений за результатами перевірки акт перевірки не містить документальних підтверджень порушень при відображенні в обліку взаємовідносин з контрагентами за період, що підлягав перевірці. Вказане свідчить про те, що всі висновки у акті стосовно порушень позивача при роботі з контрагентами зроблені виключно з припущень перевіряючих, які не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, що є порушенням Податкового кодексу України та Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015.

В акті перевірки суб`єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за укладеними договорами, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету укладеного договору з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманих товарів, що зумовило необґрунтованість і невідповідність закону висновків суб`єкта владних повноважень про фіктивність правочинів та їх вчинення без мети реального настання правових наслідків.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів відповідачем не надано, а судом не виявлено.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Згідно з ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину укладені позивачем правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судомна підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про взаємовідносини, які відбулись між учасниками такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

Суд зазначає, що відповідачем ані в акті перевірки, ані до матеріалів справи не надано будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність правочинів позивача нормам цивільного законодавства.

Під час розгляду справи судом встановлено, що укладені між позивачем та його контрагентами договори не віднесено законом до нікчемних, також відсутні судові рішення про визнання їх недійсними.

Як зазначалося вище, первинні бухгалтерські документи в повному обсязі були надані позивачем та долучені судом до матеріалів справи, а тому правомірність формування податкового кредиту позивача підтверджена належними та допустимими доказами.

В акті перевірки зазначається про те, що операції позивача із його контрагентом не підтверджуються стосовно наявності трудових ресурсів, які необхідні для виконання умов за договорами постачання.

У той же час, відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно - правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Вказана позиція неодноразово висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постанові від 02.07.2020 по справі №814/1792/17.

При цьому, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару/послуги має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено. А недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг, у тому числі й по ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

Крім того, слід зазначити, що чинним законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб`єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину.

Тож контролюючим органом, всупереч вимог ст. 77 КАС України, не було доведено та не надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки та послуг, укладених позивачем з контрагентами, як не було надано і доказів про наявність встановлених фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.

Посилання відповідача на результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача для визнання угод нереальними суд розцінює безпідставними, а результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача не можуть бути допустимими доказами по справі. Чинним законодавством України не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками по ланцюгу вимог законодавства з оподаткування в їх господарській діяльності і у разі припущення ними будь-яких порушень нести за них негативні наслідки у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникає в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг). Згідно Конституції України і податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність, згідно якої припущені порушення одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Обґрунтування контролюючим органом своїх висновків про нереальність господарської операції на підставі інформаційних баз даних є невмотивованими, оскільки у своїй діяльності відповідач повинен керуватися Конституцією України, Податковим кодексом України, законами України, іншими нормативними актами, відповідно до яких об`єктом документальної перевірки є первинні документи, які використовуються в бухгалтерському і податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, тоді коли інформаційні бази даних податкового органу не є об`єктом документальної перевірки.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.07.2020 по справі № 820/1376/16 зазначив, що будь - яка податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами носить інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь - які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже, така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковим для правозастосування органами правосуддя.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява №803/02),"Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладену у постановах від 19.03.2019 у справі №826/9534/17 та від 26.02.2019 у справі №826/1536/18, Верховний Суд відзначив те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Враховуючи викладене, звітування контрагентів до контролюючих органів не є критерієм правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

За встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що надані позивачем та наявні в матеріалах справи документи підтверджують правомірність формування та декларування даних податкового обліку за наслідками господарських операцій позивача із ТОВ «Ремекскаватормаш» та ТОВ «Вега», які, як встановлено судом, складено за результатами проведених операцій з дотриманням вимог податкового законодавства і які містять у собі відомості щодо змісту та обсягу господарських операцій, що фактично відбулися, та які узгоджуються між собою за своїм господарсько-правовим змістом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржені податкові повідомлення- рішення (форми «В4») від 01.11.2017 № про зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість в частині 2827594,00 грн. (щодо взаємовідносин ПрАТ "ПІВНГЗК" із ТОВ " Ремекскаватормаш" у розмірі 1162412,00 грн. та із ТОВ "Вега" у розмірі 1665182,00 грн.) та від 01.11.2017 № (форми «Р») про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в частині 4580703, 00 грн., з яких 3053802,00 грн. - за податковими зобов`язаннями (з яких щодо взаємовідносин ПрАТ "ПІВНГЗК" із ТОВ " Ремекскаватормаш" у розмірі 1255405,00 грн. та із ТОВ "Вега" у розмірі 1798397,00 грн.) та 1526901,00 грн. - за штрафними санкціями (з яких щодо взаємовідносин ПрАТ "ПІВНГЗК" із ТОВ "Ремекскаватормаш" у розмірі 627702,50 грн. та ТОВ "Вега" у розмірі 899198, 50 грн.) є протиправними та такими, що підлягають скасуванню судом.

Таким чином, позовні ПрАТ «ПІВНГЗК» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із приписами статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду на загальну суму 616700,00 грн., що документально підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № від 05.01.2019.

Враховуючи положення ч.1 ст.139 КАС України, з огляду на те, що позовну заяву ПрАТ «ПІВНГЗК» в частині, яка направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, задоволено повністю, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 71537,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 6, 72-77, 132, 134, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо- збагачувальний комбінат" до Східного Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ремекскаватормаш" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень -рішень в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення (форми «В4») від 01.11.2017 № про зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість в частині 2 827 594, 00 грн., визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (форми «Р») від 01.11.2017 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в частині 4580703,00 грн., задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків ДФС від 01.11.2017 № (форми «В4») про зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість в частині 2 827 594, 00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків від 01.11.2017 року № (форми «Р») про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в частині 4 580 703, 00 грн., з яких 3 053 802, 00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 1 526 901, 00 грн. - за штрафними санкціями.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" () за рахунок бюджетних асигнувань Східного Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (49600, м. Дніпро, просп. Олександра Поля, 57, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 71537 (сімдесят одна тисяча п`ятсот тридцять сім) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 02 листопада 2021 року.

Суддя О.В. Царікова