Справа № 160/1391/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 року Справа № 160/1391/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук-Борисенко Н. В.
при секретарі судового засіданняНагрій Д.О.
представника позивача представника відповідача Хомина В.С., Романовича Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул" до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
04.02.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю БК Консул звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Р №000229511 від 01.10.2019 з податковими зобов`язаннями за основним платежем 696 037 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 348 018 грн. 50 коп.;
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми В4 №000195511 від 01.10.2019 з сумою завищеного від`ємного значення, що зараховується до наступного звітного (податкового) періоду 20 630 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 18.02.2020.
18.02.2020 відкладено судове засідання на 05.03.2020, у зв`язку з наданням сторонами клопотання про перенесення судового засідання.
26.02.2020 до суду від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову з наступних підстав.
В ході проведення перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Промстрой Технолоджі» за період з 01.09.2018 по 30.09.2018 та з 01.11.2018 по 31.12.2018 встановлено:
- відсутність у ТОВ «Промстрой Технолоджі» необхідних трудових та виробничих ресурсів та/або з урахуванням змісту і специфіки вказаних операцій, які передбачають наявність основних засобів, об`єктів оподаткування, складських приміщень, необхідних виробничих потужностей та/або транспорту (зокрема, вантажного та іншого спеціального призначення), забезпечення спеціальних умов для зберігання товарів, придбання і реалізацію яких документально оформлено при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та покупцями, а також враховуючи, що відповідні сторонні послуги з експлуатації основних засобів та обладнання не придбавались, вбачається відсутність об`єктивно необхідних умов для реального здійснення господарських операцій щодо придбання та реалізації товарів/послуг, їх транспортування, розвантаження/навантаження і зберігання та місця надання;
-не надано документи, які б свідчили з чиїх матеріалів та чиє обладнання використано при виконанні будівельно-монтажних робіт, а також можливість залучення субпідрядників для виконання даних, у тому числі письмових доказів (походження) від замовників на залучення третіх осіб для їх виконання;
- відсутність дозвільних документів для здійснення діяльності із проведення будівельно-монтажних робіт у ТОВ «Промстрой Технолоджі».
05.03.2020 розгляд справи було відкладено, у зв`язку з клопотанням представника позивача.
12.03.2020 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому підтримав свої доводи, викладені в позовній заяві.
Разом з тим, податковим органом з 30.09.2019 по 21.10.2019 було проведено планову перевірку позивача. На підставі проведеної планової перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області складено акт №6732/04-3605-03/35458329 від 28.10.2019. Податковим органом знову було встановлено порушення вимог Податкового кодексу України та застосовано до даних господарських відносин відповідні штрафні санкції.
17.03.2020 розгляд справи було відкладено до 09.04.2020.
07.04.2020 до суду від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі на період дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 клопотання представника ТОВ «БК «Консул» про зупинення провадження в адміністративній справі №160/1391/20 задоволено та зупинено провадження по справі на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України від 11.03.2020 №211.
05.10.2021 до суду від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження по справі, оскільки обставини, які були підставою для зупинення провадження відпали.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2021 поновлено провадження по справі №160/1391/20 та призначено судове засідання на 04.11.2021.
04.11.2021 відкладено розгляд справи до 16.11.2021.
05.11.2021 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач підтримав позицію, викладену в позовній заяві.
У судове засідання 16.11.2021 прибули уповноважені представники сторін.
Представник позивача вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Згідно п. 81.3 ст. 81 ПКУ, під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.
Перевіркою встановлено порушення позивачем:
На підставі Акту перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення-рішення, що є предметом оскарження в даній справі:
податкове повідомлення - рішення від 01.10.2019 №000229511 (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг): за податковим зобов`язанням +696037грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 348018,50 грн.
Не погоджуючись з правомірністю винесення податкового повідомлення-рішення від 01.10.2019 №000229511 (форма «Р») та від 01.10.2019 №000229511 (форма «Р»), винесеного ГУ ДПС у Дніпропетровській області, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно п.14.1.181 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу
Порядок формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначено ст.198 ПК України.
Згідно п.198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п. 198.2. ст.198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п. 198.3. ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п.198.6. ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг.
Згідно п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно п.200.4 ст.200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно п.201.8 ст. 201 ПК України, Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Відповідно до п.14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно п.14.1.231 ст.14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, акти виконаних робіт, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Зі змісту наведених норм слідує, що правові наслідки у формі виникнення права платника податку на формування фінансового результату до оподаткування та податкового кредиту з податку на додану вартість наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.
Так, про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
1.1 Замовник доручає, а виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги по виконанню будівельно-монтажних робіт, які зазначаються сторонами в актах наданих послуг в порядку та на умовах визначених договором.
1.2 Виконавець зобов`язується своєчасно та якісно надавати послуги визначені договором, складати та передавати замовнику акти про надання послуг.
1.3 Замовник зобов`язується приймати від виконавця послуги, що надаються згідно з договором, після контролю за достовірністю актів про надання послуг виконавцем, підписувати ці акти з моменту одержання; оплачувати послуги, на умовах та в порядку зазначеному в договорі.
1.4 Вартість послуг визначається сторонами по факту їх надання та фіксується в актах про надання послуг, загальна сума договору -договірна.
1.5 Акт про надання послуг підписується сторонами та скріплюється печатками сторін.
На виконання умов договору від 16.08.2018 №1608 позивач надав до перевірки наступні первинні документи :
-акти про надання послуг № 932 від 03.09.2018; №1509 від 10.09.2018; № 18 від 28.11.2018; № 19 від 29.11.2018; № 1664 від 04.12.2018; № 10 від 05.12.2019; № 11 від 06.12.2018; № 20 від 10.12.2018; № 21 від 11.12.2018; № 22 від 12.12.2018; № 23 від 13.12.2019 на загальну суму виконаних робіт 3 500 000 грн. у т.ч. ПДВ 583 333 грн. 31 коп. акти підписані сторонами Договору та скріплені печаткою юридичних осіб (суб`єктів господарювання).
На підтвердження виконання робіт згідно вищевказаних актів про надання послуг замовником (позивачем) на користь виконавця ТОВ «Промстрой Технолоджі» було сплачено за виконані роботи грошову суму у розмірі 5 300 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 1478 від 13.09.2018 на суму 300 000 грн.; № 1499 від 17.09.2018 на суму 500 000 грн.; № 1511 від 19.09.2018 на суму 300 000 грн.; № 2405 від 11.12.2018 на суму 500 000 грн.; №2415 від 12.12.2018 на суму 500 000 грн.; № 2561 від 27.12.2018 на суму 480 000 грн.; № 54 від 15.01.2019 на суму 300 000 грн.; № 63 від 17.01.2019 на суму 300000 грн.; № 209 від 31.01.2019 на суму 488 000 грн.; № 379 від 19.02.2019 на суму 300 000 грн.; №400 від 20.02.2019 на суму 300 000 грн.; № 422 від 22.02.2019 на суму 155 000 грн., № 495 від 06.03.2019 на суму 400 000 грн.; № 843 від 27.03.2019 на суму 500 000 грн.; № 857 від 29.03.2019 на суму 100 000 грн.; № 919 від 05.04.2019 на суму 447 000 грн.
Позивачем перераховано на користь ТОВ «Промстрой Технолоджі» грошові кошти на виконання умов договору згідно платіжних доручень №1499, 1511, 2405, 2415,2561, 54,63, 209, 379, 400, 422, 495,843, 857,919 загальною сумою 3500000 грн.
На підтвердження виконання робіт позивачем виписано та зареєстровано наступні податкові накладні: №1, 8, 18, 19, 9,10, 11, 20, 21, 22, 23 на загальну суму 3500000 грн. в тому числі ПДВ 583333,31 грн. Вказані у податкових деклараціях суми ПДВ включені ТОВ «БК «Консул» до складу податкового кредиту згідно податкових декларацій за вересень, листопад та грудень 2018, а також лютий та березень 2019. Відповідачем під час перевірки встановлено та відображено в акті, що вищевказані податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Також під час перевірки встановлено та відображено в акті перевірки про те, що на момент взаємовідносин позивача з ТОВ «Промстрой Технолоджі» останній був належним чином зареєстрованим платником податку на додану вартість, свідоцтво не анульовано.
Однак, згідно аналізу баз даних ДФС та поданої ТОВ «Промстрой Технолоджі» звітності встановлено наступне.
перебуває на обліку ГУ ДПС у Закарпатській області (м.Ужгород),
стан 65 - платник з наступного року (основне місце обліку),
основний вид діяльності: 41.20-будівництво житлових і нежитлових будівель.
свідоцтво платника ПДВ №200404183 від 01.07.2018 діє;
фінансова звітність за 2018-2019 не подавалась,
податкова декларація з податку на прибуток за 2018 не подавалась,
інформація щодо наявності основних засобів на підприємстві відсутня,
остання податкова декларація з ПДВ за грудень 2018 -17.01.2019,
у 2019 підприємство не звітує.
За даними ЄРПН ТОВ «Промстрой Технолоджі» не придбавало будівельно - монтажні послуги (роботи) у сторонніх організацій.
Відсутність у ТОВ «Промстрой Технолоджі» необхідних трудових та виробничих ресурсів та/або з урахуванням змісту і специфіки вказаних операцій, які передбачають наявність основних засобів, об`єктів оподаткування, складських приміщень, необхідних виробничих потужностей та/або транспорту (зокрема, вантажного та іншого спеціального призначення), забезпечення спеціальних умов для зберігання товарів , придбання і реалізацію яких документально оформлено при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та покупцями, а також враховуючи, що відповідні сторонні послуги з експлуатації основних засобів та обладнання не придбавалися, вбачається відсутність об`єктивно необхідних умов для реального здійснення задокументованих між ТОВ «Промстрой Технолоджі» та його контрагентами господарських операцій щодо придбання та реалізації товарів/послуг, їх транспортування, розвантаження/навантаження і зберігання та місця надання.
За вказаних обставин відповідачем в акті перевірки зроблено висновок, що позивач фактично не здійснював господарську діяльність з будівельно-монтажних робіт: не задекларовані :-адміністративні витрати: витрати з оренди офісних приміщень -витрати на збут:витрати на транспортування, оренду складських приміщень , транспортних засобів, будівельної техніки -фінансові та інші витрати, тобто витрати , які свідчать про здійснення господарської діяльності підприємства у звітному періоді.
Тобто, ТОВ «БК «Консул» фактично здійснено безпідставне оформлення нереальних господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Промстрой Технолоджі» та складено первинні документи всупереч нормам ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за №168/704.
Оскільки відсутній факт формування згідно з абзацом другим ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва. Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у визначенні абзацу п`ятого ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в основі якої має бути дійсний рух певного активу.
Суд звертає увагу, що висновки щодо нереальності господарських операцій між ТОВ «БК «Консул» та ТОВ «Промстрой Технолоджі», здебільшого на підставі інформаційних баз даних податкових органів.
При цьому, відповідачем не наведено будь-яких посилань на наявність актів податкових органів документальних або зустрічних перевірок підприємств та/або рішень судів, якими було б встановлено відсутність господарських операцій у спірний період.
Також в Акті перевірки не наведено інформації про наявність судових рішень щодо визнання укладених правочинів недійсними.
Щодо посилань відповідача як на підставу відсутності реальності операцій позивача на дані контрагентів з баз даних АІС "Податковий блок", як то відсутність у підприємств матеріально-технічної можливості, трудових та ін. ресурсів, достатньої кількості персоналу тощо, суд зазначає наступне.
Наведені відповідачем обставини, з урахуванням наданим позивачем документів, не свідчать про відсутність реальності проведених операцій між позивачем та контрагентом ТОВ «Промстрой Технолоджі», оскільки здебільшого ґрунтуються на припущеннях податкового органу.
Дані посилання є підставами для сумнівів реальності операцій та не свідчать про відсутність самих операцій, документи щодо яких об`єктивно не спростовані.
Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, в постановах від 16.01.2018 у справі № 820/4648/13-а, у справі № 826/1398/17, яка полягає у тому, що на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати на підставі цивільно-правових угод.
Щодо посилань відповідача стосовно того, що фактично позивач здійснив безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Промстрой Технолоджі» та складено первинні документи всупереч вимогам відповідного податкового законодавства. Тобто на думку, відповідача відсутня господарська операція, як певна дія або подія, в основі якої має бути дійсний рух певного активу (в даному випадку послідовний рух виконаних робіт на користь кінцевого отримувача послуг. З даного приводу, суд зазначає, що будівельно-монтажні роботи, які надавалися позивачу у рамках договору про надання послуг №1608 від 16.08.2018, були складовими роботами у розрізі виконуваних ТОВ «БК «Консул» у перевіряємий період будівельних робіт у відповідності до наступних господарських взаємовідносин:
-договір №22-10/18 від 22.10.2018, що укладений між ТОВ «БК «Консул» та ТОВ «БПК АТЛАНТ» на виконання відповідних будівельних робіт;
- договір №21-09/18 від 21.09.2018, що укладений між ТОВ «БК «Консул» та ТОВ «БПК АТЛАНТ» на виконання відповідних будівельних робіт;
-договір №2109/18 від 22.10.2018, що укладений між ТОВ «БК «Консул» та ТОВ «БПК АТЛАНТ» на виконання відповідних будівельних робіт;
-договір №03/08-18 від 03.08.2018, що укладений між ТОВ «БК «Консул» та ТОВ «БПК АТЛАНТ» на виконання відповідних будівельних робіт;
- договір №9-11/18 від 09.11.2018, що укладений між ТОВ «БК «Консул» та ТОВ «БПК АТЛАНТ» на виконання відповідних будівельних робіт;
-договір 2808/18 від 28.08.2018, що укладений між ТОВ «БК «Консул» та ТОВ «БПК АТЛАНТ» на виконання відповідних будівельних робіт;
-договір №2407/18 від 24.07.2018, що укладений між ТОВ «БК «Консул» та ТОВ «БПК АТЛАНТ» на виконання відповідних будівельних робіт;
- договір №2507-18 від 25.07.2018, що укладений між ТОВ «БК «Консул» та ТОВ «БПК АТЛАНТ» на виконання відповідних будівельних робіт;
- договір №2711-18/1 від 27.11.2018, що укладений між ТОВ «БК «Консул» та ТОВ «БПК АТЛАНТ» на виконання відповідних будівельних робіт;
-договір №3007-18 від 30.07.2018, що укладений між ТОВ «БК «Консул» та ТОВ «БПК АТЛАНТ» на виконання відповідних будівельних робіт,
-договір №19/07-18 від 19.07.2018, що укладений між ТОВ «БК «Консул» та ТОВ «ЕНЕРГОПРОМБУД» на виконання відповідних будівельних робіт,
- договір №3110/18 від 31.10.2018, що укладений між ТОВ «БК «Консул» та ТОВ «БПК АТЛАНТ» на виконання відповідних будівельних робіт.
Отже, наявний факт руху робіт як таких, які виконувались ТОВ «Промстрой Технолоджі» в рамках взаємовідносин з позивачем, як таки, що виконувались як складові в рамках виконання вказаних договорів щодо здійснення будівельних робіт.
Натомість контролюючим органом не здійснювалось дослідження усіх господарських операцій контрагентів, зокрема, щодо попередніх періодів та ін. обставин, які мають значення.
Дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків не свідчить про те, що платник податків, який укладав договори з таким контрагентом, знав про протиправний характер діяльності свого контрагента. Отже, аргументи податкового органу стосовно фіктивності контрагента та нереальності фінансово-господарських відносин зі спірними контрагентами не можуть бути вичерпними доказами нереальності операцій, за які позивач має нести негативні наслідки.
Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Також суд зазначає, що позивач є відокремленою самостійною юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.
Відповідачем не було належним чином проведено дослідження, не надано оцінку первинним та бухгалтерським документам ані позивача, ані ТОВ «Промстрой Технолоджі», оскільки не зазначені конкретні та деталізовані висновки за результатами дослідження і оцінки.
Судом встановлено, що господарські операції, що становлять предмет дослідження підтверджені первинними документами, які описані вище.
Недоліків їх складання судом не встановлено.
Слід зазначити, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та в якості платників податку на додану вартість (мали свідоцтва платників ПДВ), установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.
Також, податкові накладні по господарським операціям із ТОВ «Промстрой Технолоджі» зареєстровані в ЄРПН, про що зазначено в Акті перевірки стосовно кожного контрагента.
Відповідач вказані обставини у судовому засіданні не спростовував.
Крім того, чинне станом на час виникнення спірних правовідносин законодавство не покладало на платника податків обов`язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та заявляти відповідні суми до бюджетного відшкодування, чи формувати валові витрати. Законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.
Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами або контрагентами контрагентів своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України"). Також, слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Викладені висновки підтверджено у рішенні у справі "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії" (2010 рік, заява №6689/03), у п. 23 якого зазначено, що "у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, прямого впливу на оподаткування організації-заявника це не мало б".
З аналізу викладеного вбачається, що Європейський суд з прав людини чітко визначив правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знайшов своє продовження у праві Європейського Союзу, зокрема у Шостій Директиві від 17.05.1977 №77/388/EU щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту.
Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.
Доводи відповідача про неможливість підтвердження реальності фінансово-господарських операцій зі ТОВ «Промстрой Технолоджі» мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування витрат.
Згідно ч.2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.
Правова позиція суду в тому, що обов`язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може поширюватись на третіх осіб, у т.ч. на його контрагентів та контрагентів по ланцюгу постачання.
Як було зазначено вище, відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.
Крім того, визначальним критерієм для підтвердження права платника податку на податковий кредит та/або віднесення відповідних сум до валових витрат є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов`язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності.
Суд зазначає, що конкретних та деталізованих порушень з боку позивача з приводу провадження господарської діяльності, податковим органом не наведено. Вчинення порушень безпосередньо ТОВ «БК «Консул» в обумовлені частині Акт перевірки не містить. Таких порушень, також, не встановлено під час судового розгляду справи.
Контролюючим органом не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів підряду та поставки, укладених з позивачем, як не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.
Суд також не бере до уваги і посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача по ланцюгах постачання, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Також, норми податкового законодавства не визначають звітування контрагента до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати господарські відносини між ТОВ «БК «Консул» та його контрагентом ТОВ «Промстрой Технолоджі», що фактично не відбувались.
Слід зазначити, що на формування цих показників у податковій звітності суттєвий вплив мало місце здійснення операцій з придбання будівельно - монтажних робіт, робіт з реконструкції, металопродукції, будівельних матеріалів, яким відповідачем було надано статусу нереальних.
Відносно неправомірності таких висновків Акту перевірки суд сформував висновок, який вказано вище.
Розрахунок суми зменшення від`ємного значення ПДВ із зазначенням конкретних показників в Акті перевірки відсутній.
За таких обставин, на переконання суду, висновки податкового органу, що стали підставами для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірність своїх рішень та вимоги перед судом не доведена.
При цьому, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З системного аналізу положень чинного законодавства України у взаємозв`язку із встановленими обставинами справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.
Щодо процесуального правонаступництва відповідача у справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Згідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 893 Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби переліком згідно з додатком.
Згідно додатку до постанови до переліку органів ДПС, що ліквідуються включено, зокрема, і Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.
Зі змісту п.2 наведеної Постанови №893 встановлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів заповненням 30 відсотків вакансій (пункт 2 Постанови № 893).
Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи (пункт 3 Постанови № 893).
Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 року №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ №529) утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком зі змісту якого видно, що утворено у тому числі і як територіальний орган ДПС - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремлений підрозділ ДПС України (44118658).
Відповідно до п.7 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року №227, ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення).
Отже, з 01.01.2021 року відбулось фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання компетенції від ліквідованого ГУ ДПС у Дніпропетровській області як юридичної особи публічного права до ГУ ДПС у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.
Таким чином, ГУ ДПС у Дніпропетровській області як юридична особа публічного права втратило адміністративну процесуальну правоздатність органу, який згідно із законом виконує функції, зокрема у сфері реалізації державної податкової політики.
У відповідності до ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Р №000229511 від 01.10.2019 з податковими зобов`язаннями за основним платежем 696 037 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 348 018 грн. 50 коп.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми В4 №000195511 від 01.10.2019 з сумою завищеного від`ємного значення, що зараховується до наступного звітного (податкового) періоду 20 630 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 листопада 2021 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко