Справа № 420/17323/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ради адвокатів Одеської області, в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів Одеської області від 18 серпня 2021 року (протокол №55) про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;

2) зобов`язати Раду адвокатів Одеської області видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працює в державній виконавчій службі Одеського району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Станом на 21 липня 2021 року та по теперішній час позивач обіймає посаду заступника начальника державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Позивач вказав, що 16 липня 2020 року Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Луганської області видала йому свідоцтво серії ЛГ №000512 про складення кваліфікаційного іспиту відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області від 16 жовтня 2020 року. Строк дії свідоцтва до 16 липня 2023 року.

З 04 січня 2021 року по 02 липня 2021 року згідно з направленням Ради адвокатів Одеської області серії ОД №001638 від 18 грудня 2020 року ОСОБА_1 проходив стажування в Адвокатському об`єднанні «Максимус».

За наслідками стажування позивачем виконано порядок проходження стажування, дотримано методику оцінювання стажування, сплачено внески за проходження стажування та сформовано відповідні звіти. Після проходження стажування за результатами звітування про його проходження ОСОБА_1 отримав позитивний результат.

Позивач 16 серпня 2021 року звернувся до Ради адвокатів Одеської області із заявою про видачу йому свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

18 серпня 2021 року на засіданні Ради адвокатів Одеської області вирішувалося питання право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 . Членами ради 18 липня 2021 року прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 на підставі статті 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» про вимоги щодо несумісності.

Єдиною підставою для прийняття рішення про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю зазначено порушення вимог законодавства сумісності адвокатської діяльності з роботою на посаді заступника начальника державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 16.07.2020 року Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Луганської області видала ОСОБА_1 Свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту відповідно до Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність серії ЛГ №000512 на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області від 16.07.2020 року. Строк дії свідоцтва до 16.07.2023 року (а.с. 15).

16.08.2021 року позивач звернувся до Ради адвокатів Одеської області із заявою, в якій просив видати йому свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. У заяві ОСОБА_1 вказав, що на момент подання заяви обіймав посаду заступника начальника Чорноморського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 16).

Відповідно до протоколу № 55 від 18.08.2021 року засідання Ради адвокатів Одеської області, остання вирішила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу йому свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю без звільнення з посади, яку він обіймає на теперішній час, відповідно до ст.7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність про вимоги щодо несумісності (а.с. 18).

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року №5076-VI.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 цього Закону адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з положеннями частини першої статті 2 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 2 зазначеної вище статті Закону наведено перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, а саме: особа, яка:

1) має непогашену чи незняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі;

2) визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною;

3) позбавлена права на заняття адвокатською діяльністю, - протягом двох років з дня прийняття рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю;

4) звільнена з посади судді, прокурора, слідчого, нотаріуса, з державної служби або служби в органах місцевого самоврядування за порушення присяги, вчинення корупційного правопорушення, - протягом трьох років з дня такого звільнення.

Згідно ст.7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, несумісною з діяльністю адвоката є: 1) робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції"; 2) військова або альтернативна (невійськова) служба; 3) нотаріальна діяльність; 4) судово-експертна діяльність.

Вимоги щодо несумісності з діяльністю адвоката, передбачені пунктом 1 цієї частини, не поширюються на депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі).

У разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Вирішуючи дану справу, слід звернути увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2021 року по справі № 826/9606/17, яка в порядку вирішення виключної правової проблеми, надала відповідь на питання, зокрема, які обмеження щодо несумісності встановлені для адвокатів та якими є способи їх усунення в контексті цієї справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.04.2021 року по справі №826/9606/17 дійшла наступного висновку.

Особа, яка перебуває на посаді прокурора, не може займатися адвокатською діяльністю або виконувати іншу оплачувану роботу (пункт 1 частини першої статті 25 Закону України «Про запобігання корупції»).

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що, складаючи присягу прокурора, особа свідомо приймає всі обмеження, які покладаються на неї спеціальним законом, у тому числі заборону суміщення перебування на посаді прокурора з адвокатською діяльністю.

Наведене свідчить, що намір проходити процедури кваліфікаційного іспиту, стажування та отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю перебуваючи на посаді прокурора, є завідомо нелегітимним наміром, оскільки прогнозовано призводить до виникнення обставин несумісності. До того ж наявність статусу адвоката (захисника) в особи, яка є прокурором та підтримує державне обвинувачення в суді, ставить під сумнів її незалежність, безсторонність та неупередженість.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що аналіз понять «адвокат» та «адвокатська діяльність», що наведені у статті 1 Закону № 5076-VI, а також зміст статей 4, 6, 19 цього Закону свідчать про те, що обставини несумісності з діяльністю адвоката, визначені статтею 7 зазначеного Закону, виникають для осіб, які мають (уже отримали) такий статус.

Отже, обмеження і способи їх усунення встановлені для осіб, які вже мають статус адвоката та які бажають займатись іншою (не сумісною з діяльністю адвоката) діяльністю, а не для прокурорів, які бажають займатись адвокатською діяльністю.

У контексті розгляду даної справи суд зазначає таке.

Частиною 1 ст.7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.

Згідно ч.1 ст.36 Закону України "Про державну службу" особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту:

"Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки".

Відповідно до п.9 ч.1 ст.8 Закону України "Про державну службу" державний службовець зобов`язаний, зокрема, додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Згідно ч.5 ст.32 Закону України «Про державну службу», на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом України "Про запобігання корупції".

Відповідно п.1 ч.1 ст.25 Закону України Про запобігання корупції, особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється: займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Згідно п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Отже, на позивача, який на момент прийняття оскаржуваного рішення обіймав посаду заступника начальника Чорноморського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (на теперішній час обіймає посаду заступника начальника державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)), та відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» є державним службовцем, поширюються обмеження, встановлені п.1 ч.1 ст.25 Закону України Про запобігання корупції, зокрема, щодо зайняття іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) діяльністю.

Таким чином, позивач, який перебуває на посаді державного службовця, не може займатися адвокатською діяльністю або виконувати іншу оплачувану роботу (пункт 1 частини першої статті 25 Закону України «Про запобігання корупції»).

Суд зазначає, що намір проходити процедури кваліфікаційного іспиту, стажування та отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, перебуваючи на посаді державного службовця, є завідомо нелегітимним наміром, оскільки прогнозовано призводить до виникнення обставин несумісності.

Аналіз понять «адвокат» та «адвокатська діяльність» свідчать про те, що обставини несумісності з діяльністю адвоката, визначені статтею 7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, виникають для осіб, які мають (уже отримали) такий статус та бажають займатись іншою (не сумісною з діяльністю адвоката) діяльністю, а не для державних службовців, які бажають займатися адвокатською діяльністю.

Таким чином, діяльність адвоката є несумісною з діяльністю, серед іншого, на посадах державного службовця.

Суд звертає увагу, що складаючи присягу державного службовця, особа свідомо приймає всі обмеження, які покладаються на неї спеціальним законом, у тому числі заборону суміщення перебування на посаді державного службовця з адвокатською діяльністю.

Доводи позивача щодо виключності переліку осіб, які не можуть бути адвокатом, що наведено у ч.2 ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують, оскільки окрім вказаного переліку Закон містить зазначені вище вимоги щодо несумісності.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку, що рішення Ради адвокатів Одеської області від 18 серпня 2021 року (протокол №55) є законним та обґрунтованим, відповідає приписам ч.2 ст.2 КАС України, а позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими. Тому у позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Ради адвокатів Одеської області (адреса: Жуковського, 14, м. Одеса, 65026, ) про визнання протиправним та скасування рішення Ради адвокатів Одеської області від 18 серпня 2021 року (протокол №55) про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; зобов`язання Раду адвокатів Одеської області видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Андрухів