Справа № 200/12410/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 р. Справа№200/12410/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити ді

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основної оплачувана відпустка відпустки за 2021 рік у кількості 8 діб та за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2021 рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого ОСОБА_1 мав відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби;

- зобов`язати Головне Управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні основної оплачувана відпустка відпустки за 2021 рік у кількості 8 діб та за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2021 рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого ОСОБА_1 мав відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби у розмірі 11321,42 грн.

27 вересня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи призначено на 28 жовтня 2021 року.

27 листопада 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

28 жовтня 2021 року сторони, повідомлені належним чином, в судове зсідання не з`явились, тому суд керуючись приписами ч. 9 ст. 205 КАС України вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, відзиву на адміністративний позов та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

Позивач має статус учасника бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 12.07.2019 року, виданого Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що з 06.10.2017 по 16.04.2021 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області та був звільнений зі служби в поліції 16.04.2021 наказом начальника Головного Управління Національної поліції в Донецькій області від 16.04.2021 № 233 о/с за власним бажанням.

Позивач зазначає, що протягом 2021 року ОСОБА_1 не надавалась основна оплачувана відпустка, про, що свідчить абз. 3 п. 5 наказу начальника Головного Управління Національної поліції в Донецькій області від 16.04.2021 № 233 о/с, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не використав відпустку за 2021 рік у кількості 08 діб, хоча відповідно до п. 8 Розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 (надалі - Порядок № 260), за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Не здійснення вищевказаної грошової компенсації підтверджується довідкою № 859 від 23.06.2021 наданою відповідачем, в якій відсутній запис про виплату.

Поряд з цим, позивач зазначає, що 12 липня 2019 року отримав статус учасника бойових дій, про що свідчить відповідне посвідчення серії НОМЕР_3 від 12.07.2019 року.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач вважає,що мав право на отримання додаткової відпустки строком 14 календарних днів за кожен рік служби.

Протягом 2021 року, під час проходження військової служби, зазначена відпустка ОСОБА_1 не надавались, грошова компенсація за неї не виплачувалась, у зв`язку із чим ОСОБА_1 у квітні 2021 року, звернувся із письмовим запитом до Головного Управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив надати грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,однак, 16.07.2019 ним отримано письмову відповідь від Головного Управління Національної поліції в Донецькій області, в якій ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені звернення.

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Донецькій області є юридичною особою, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, зареєстровано в реєстрі з 07.11.2015, номер запису: 0012003, , місцезнаходження:. 87517, Донецька обл., місто Маріуполь, пр. Нахімова, будинок 86, організаційно-правова форма - орган державної влади.

Відповідач проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення,право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Таким чином, відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення.

Враховуючи викладене відповідач зазначає, що в квітні 2021 року ОСОБА_1 було нараховано 9134,57 грн, в тому числі: грошове забезпечення за фактично відпрацьований час з 01.04.2021 по 19.04.2021 року в сумі 8362,54 грн, із розрахунку: посадовий оклад 1583,33 грн; оклад за спеціальним званням 1013,33 грн; надбавка за вислугу років (10%) 259,67 грн; надбавка за специфічні умови проходження служби (40%) 1142,53 грн; премія (109,123 %) 4363,68 грн.; індексація 772,03 грн.; утримано з грошового забезпечення при звільненні вартість предметів однострою, в сумі 2289,79 грн.

Із відрахуванням обов`язкових податків і зборів на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк», було перераховано кошти в сумі 6707,76 грн.

В травні 2021 року ОСОБА_1 було нараховано грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку 08 діб в сумі 3638,43 грн. та із відрахуванням обов`язкових податків і зборів на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 перераховано кошти в сумі 3583,86 грн, на підтвердження чого відповідачем надано до суду платіжне доручення від 18.05.2021 № 3144.

Щодо компенсації щорічної додаткової відпустки учасника бойових дій відповідач зазначив, що додаткова відпустка окремим категоріям осіб (учасникам бойових дій) не віднесена до щорічних додаткових відпусток, визначених п. 1ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про відпустки», згідно висновків щодо застосування норм права, наведених Верховним Судом у постанові від 16.04.2020 у справі № 2а-5178/12/1470.

Також відповідач зазначає, що пунктом 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що відпустка окремим категоріям громадян - учасникам бойових дій, є пільгою, а правова пільга в свою чергу - це правомірне полегшення становища людини, що дозволяє їй повніше задовольнити свої інтереси і виявляється як у наданні додаткових, особливих прав (переваг), так і у звільненні від обов`язків.

Відповідно до вимог чинного законодавства, особи, які мають право на пільги, за власним бажанням можуть ними користуватись або їх не використовувати, тобто, нормами чинного законодавства не встановлено саме обов`язку особи використовувати пільги, на отримання яких вона має право.

Також відповідач зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи № 620/4218/18, на яку посилається позивач, визначено, що військовослужбовці під час мобілізації, відповідно до законодавства обмежені у праві на використання такої відпустки, тому з метою поновлення їх прав, судами правомірно стягнено грошову компенсацію, однак в спірних правовідносинах пріоритетному застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про відпустки», як спеціального законодавства, яке регулює право на отримання грошової компенсації за деякі невикористані відпустки та види відпусток, які підлягають компенсуванню.

Правові висновки Верховного Суду у справі № 620/4218/18 винесені на підставі положень ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», положення яких не застосовуються до поліцейських, а отже і вказані правові висновки Верховного Суду застосуванню не підлягають відповідно, оскільки позивач не проходив військову службу та на нього не поширюються положення ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Також відповідач зазначив, що позивача звільнено на початку другого кварталу 2021 року, тому вимога про визнання протиправною бездіяльності ГУ НП в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової щорічної відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, є передчасною, так як позивач не позбавлений права на використання додаткової відпустки як учасник бойових дій за іншим місцем роботи на протязі 2021 року.

Згідно довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 від 13.10.2021 року № 1468, в травні 2021 року позивачу нараховано грошову компенсацію за не використану в році звільнення відпустку 8 діб в сумі 3638,43 грн.

Згідно платіжного доручення від 18.05.2021 №3144 вказані грошові кошти після відрахування податків та зборів у сумі 3583,86 грн перераховано на рахунок позивача.

Згідно довідки про середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 встановлений на день звільнення від 13.10.2021 року №1469, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення складає 440,12 грн.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Частиною десятою цієї статті визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Абзацом 3 п. 5 наказу начальника Головного Управління Національної поліції в Донецькій області від 16.04.2021 № 233 о/с, визначено, що ОСОБА_1 не використав відпустку за 2021 рік у кількості 08 діб.

Таким чином, компенсація за невикористану щорічну чергову відпустку становить 3521,04 грн (8 діб х 440,13 грн).

Зважаючи на те, що відповідачем надано до суду достатні та належні докази виплати спірної компенсації навіть в більшому розмірі до звернення позивача до суду з адміністративним позовом, суд дійшов висновку, що безпідставність позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог відносно компенсації щорічної додаткової відпустки учасника бойових дій суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) встановлено такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

Згідно ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Частиною 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР встановлено, що в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Вказані правові норми кореспондують ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 92 Закону № 580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1, 2, 3, 4 ст. 93 Закону № 580-VIII встановлено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Частинами 8, 9, 10, 11 ст. 93 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Відтак, положеннями п. 8 розд. III Порядку № 260 встановлено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустки із збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, встановленому за основною (а не тимчасовою) штатною посадою на день вибуття у відпустку.

Поряд з цим, положеннями абз. 7, 8 п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.11.2021 року по справі №360/1874/20 викладено правову позицію, згідно якої колегія суддів дійшла висновку про помилковість позиції органу Національної поліції відносно того, що за своєю природою додаткова відпустка із збереженням заробітної плати, яка надається учасникам бойових дій, відповідно до положень Закону № 3551-ХІІ, не є видом відпустки, яка надається щорічно, оскільки з огляду на зміст п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ державою гарантується надання учасникам бойових дій пільг, зокрема додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Тобто вказані норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Крім того, Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19 зазначив, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Колегія суддів також дійшла висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року, отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 620/1487/20 та від 29 квітня 2021 року у справі № 200/602/20-а, так, Верховний Суд зазначив, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР та ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.

Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність відносно виплати позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку учасника бойових дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Поряд з цим, суд підчас розгляду адміністративної справи не встановив підстав для втручання в дискреційні повноваження відповідача та здійснення обчислення розміру спірної компенсації, оскільки компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку учасника бойових дій позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту його порушеного права.

Відповідно до п. 2.2.12. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України 13.01.2004 N 5, суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток у розмірах, передбачених законодавством віднесено до Фонду додаткової заробітної плати.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, буд. 86, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2021 рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого ОСОБА_1 мав відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби.

Зобов`язати Головне Управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2021 рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого ОСОБА_1 мав відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 29 листопада 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко