Справа № 640/23789/21
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року м. Київ № 640/23789/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в зарахуванні до трудового стажу періоди роботи на Фабриці індпошиття та ремонту одягу №2 на посаді швачки з 25.07.1978 по 08.09.1979 та в редакції газети «Київська правда» на посаді машиністки з 24.03.1982 по 14.04.1982 і на посаді технічного секретаря з 19.04.1982 по 09.08.1999;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві вчинити дії: зарахувати до трудового стажу періоди роботи на Фабриці індпошиття та ремонту одягу №2 на посаді швачки з 25.07.1978 по 08.09.1979 та в редакції газети «Київська правда» на посаді машиністки з 24.03.1982 по 14.04.1982 і на посаді технічного секретаря з 19.04.1982 по 09.08.1999;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві вчинити дії: здійснити перерахунок пенсії з 29.05.2019 з урахуванням трудового стажу за періоди роботи на Фабриці індпошиття та ремонту одягу №2 на посаді швачки з 25.07.1978 по 08.09.1979 та в редакції газети «Київська правда» на посаді машиністки з 24.03.1982 по 14.04.1982 і на посаді технічного секретаря з 19.04.1982 по 09.08.1999 та виплатити суму недоотриманої пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.05.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань пенсійного забезпечення особи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав правомірності дій, оскільки відповідно до трудової книжки, позивач в період з 25.07.1978 по 08.09.1979 працювала на фабриці індпошиття та ремонту одягу № 2 управління побутового обслуговування населення м. Києва, але розрахунок пенсії заявниці проведено без урахування зазначеного періоду, оскільки в записах трудової книжки за період з 25.07.1978 по 08.09.1979, міститься виправлення в році наказу про прийняття на роботу, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 p. N 58 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 (далі - Порядок). Також, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в редакції газети «Київська правда» з 24.03.1982 по 14.04.1982, оскільки в записах трудової книжки про звільнення відсутня печатка про звільнення з роботи, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 29.05.2019 року та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 28 років 1 місяць 24 дні (врахованого по 30.04.2019), (коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1 - 0,28083) та заробітної плати 7257,22 грн. (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 1,17262), визначеної за періоди роботи з 01.07.2000 по 30.04.2019, з урахуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2018 - 6188,89 грн.

Розмір пенсії Позивача з 29.05.2019 становить 2445,66 грн., де: 2038,05 грн. - основний розмір пенсії; 407,61 грн. - підвищення відповідно до частини 3 статті 29 Закону.

Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві при призначенні пенсії виявило, що в трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні деякі необхідні записи та містяться деякі неточні записи про: період роботи на Фабриці індпошиття та ремонту одягу №2 на посаді швачки з 25.07.1978 по 08.09.1979 (рік наказу про прийняття на роботу містить виправлення, які не завірені у встановленому порядку), та період роботи в редакції газети «Київська правда» на посаді машиністки з 24.03.1982 по 14.04.1982 (запис про звільнення з роботи не завірений печаткою) і на посаді технічного секретаря з 19.04.1982 по 09.08.1999 (рік наказу про прийняття на роботу містить виправлення, які не завірені у встановленому порядку). На підставі цього не було зарахувало до її страхового стажу/трудовий стаж за ці періоди роботи та вимагалося його підтвердження відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 p. N 637.

Так, відповідний Акт опиту свідків щодо підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 за періоди роботи в редакції газети «Київська правда» (свідки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) було складено 19.09.2019 Відділом обслуговування громадян № 7 Подільського району Головного управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві. Проте Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві своїм повідомленням від 19.12.2019 за №296479/02 знову відмовило ОСОБА_1 в зарахуванні зазначеного періоду трудового стажу до страхового стажу, посилаючись на те, що не має законних підстав для зарахування даного періоду роботи на підставі акту опитування свідків, оскільки підприємство Редакція газети «Київська правда» не ліквідоване.

На звернення ОСОБА_1 від 04.05.2020 Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного Фонду України повідомив, що оскільки інформація про втрату документів з особового складу редакції газети «Київська правда» відсутня, підстав для зарахування вказаного періоду роботи на підставі показань свідків немає.

В результаті звернення позивача, комунальне підприємство Київської обласної ради «Поліфаст» повідомило, що у зв`язку з приєднанням до них у 2012 році редакції газети "Київська правда", прийому-передачі будь-яких документів не відбувалося.

Також, позивач зверталася до підприємства, заснованого на власності об`єднання громадян «Редакція газети «Київська правда», за адресою: вул. Маршала Гречка, будинок 13, м. Київ, 04136, де їй пояснили, що підприємство не функціонує, директор відсутній. А лист з її заявою від 30.03.2021 щодо надання інформації про наявність архівних документів із особового складу редакції газети «Київська правда», який був направлений поштою до Підприємства, заснованого на власності об`єднання громадян «Редакція газети «Київська правда», повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а на звороті листа вказано, що організація вибула - «орг. вибула». Таким чином, не вдалося встановити чи є в даної юридичної особи в наявності архівні документи редакції газети «Київська правда».

Інформацію про редакцію газети «Київська правда», як про юридичну особу, та її місцезнаходження позивачу не вдалося встановити.

Заяву ОСОБА_1 до Київської обласної державної адміністрації про надання усіх наявних документів, які підтверджують даний стаж роботи в редакції газети "Київська правда" за період з 24.03.1982 по 09.08.1999, було переадресовано до Державного архіву Київської області, який з березня 1992 року є структурним підрозділом Київської обласної державної адміністрації, підзвітним голові ОДА та Державній архівній службі України.

В результаті численних звернень ОСОБА_1 , Державний архів м. Києва, Державний архів Київської області, Подільська районна в м. Києві державна адміністрація. Київська обласна рада повідомили, що документи редакції газети "Київська правда" до них на зберігання не надходили, тому надати архівні довідки вони не мають можливості.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з відсутністю архівних документів про наявний стаж роботи у засновників газети "Київська правда" та правонаступника редакції газети "Київська правда" - КП КОР "Поліфаст", а також у відповідності до п.18 Порядку у зв`язку з неможливістю одержати їх внаслідок відсутності архівних даних з інших причин, 23.06.2021 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із зібраними відомостями та із заявою про встановлення факту наявності в неї трудового стажу в редакції газети "Київська правда" за періоди з 24.03.1982 по 14.04.1982 та з 19.04.1982 по 09.08.1999 на підставі складеного Акту опиту свідків щодо підтвердження трудового стажу, а також про зарахування вказаного періоду трудового стажу до її страхового стажу та здійснення перерахунку пенсії враховуючи даний стаж, натомість, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві відмовлено в зарахуванні спірних періодів до стажу позивача та в перерахунку пенсії.

Вказані обставини зумовили звернення позивача з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Отже, передумовою застосування статті 26 Закону №1058-IV є наявність двох складових: віку особи та відповідного страхового стажу.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

З матеріалів справи вбачається, позивачу призначено пенсію за віком з 18.09.2020 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте до стажу позивача не зарахований період роботи з 06.01.1986 по 13.10.1993 з огляду на виправлення в наказі про прийняття на роботу.

Оцінюючи такі посилання відповідача, суд зазначає, що ані Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ані Порядком №637 не встановлено критерію оцінки оформлення трудової книжки при вирішенні питання щодо призначення пенсії за віком.

За змістом 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договору і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з приписів пункту 3 Порядку №637, підтвердження трудового стажу необхідне в разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 вказаної Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;

відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відтак, усі записи в трудові книжці здійснюються роботодавцем.

Разом з тим, з аналізу вказаних вище нормативно-правових актів слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на роботодавця, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Пенсійний фонд не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, відповідно наявність виправлення у трудовій книжці сталось з вини роботодавця, тому не може ставитись позивачу у вину і не повинно негативно впливати на його право на отримання пенсії.

Суд вважає, що не прийняття вказаних відповідачем обставин до уваги для зарахування стажу не може бути підставою для позбавлення конституційного права позивача на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на умовах відповідно до законодавства України.

Таким чином, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу, а, отже, підлягають зарахуванню відповідачем при перерахунку пенсії позивача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем не доведено правомірність відмови у зарахуванні позивачу при призначенні пенсії за віком періоди роботи на Фабриці індпошиття та ремонту одягу №2 на посаді швачки з 25.07.1978 по 08.09.1979 та в редакції газети «Київська правда» на посаді машиністки з 24.03.1982 по 14.04.1982 і на посаді технічного секретаря з 19.04.1982 по 09.08.1999 та, як наслідок, вбачає наявність правових підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 29.05.2019 з урахуванням трудового стажу за періоди роботи на Фабриці індпошиття та ремонту одягу №2 на посаді швачки з 25.07.1978 по 08.09.1979 та в редакції газети «Київська правда» на посаді машиністки з 24.03.1982 по 14.04.1982 і на посаді технічного секретаря з 19.04.1982 по 09.08.1999 та здійснити виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 КАСУ у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, представником позивача на обґрунтування розміру наданої правничої допомоги у даній справі долучено докази понесення судових витрат, а саме: договір про надання правової допомоги від 19 серпня 2021 року №721, додаткова угода №1 до Договору про надання правової допомоги №721 від 19.08.2021 від 20 серпня 2021 року, акт прийняття-передачі наданих послуг від 23.08.2021.

Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 року (справа №810/3806/18) та від 10.12.2019 (справа №10.12.2019).

З акта наданих послуг та звіту вбачається, адвокат 20.08.2021 та 23.08.2021 надав Клієнтові юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги № 721 від 19.08.2021 p., а Клієнт прийняв надані послуги, а саме: правовий аналіз документів 1 година - 500,00 грн., підготовка позовної заяви 2 години -5000 грн., подача позовної заяви 1 година -500,00 грн., всього -6000,00 грн.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу професійну допомогу, суд звертає увагу, що послуги що вказані в акті послуги охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду. Тому, такі дії вчинені адвокатом в межах однієї правничої послуги з підготовки позовної заяви і не є окремими видами правничих послуг.

Також, слід наголосити й на наявності значної судової практики з приводу подібних правовідносин, оскільки ця категорія справ є непоодинокою.

Наведене в сукупності свідчить про не співмірність послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу та об`єму наданих послуг.

Ураховуючи те, що справа, що розглядалася, незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, часткового задоволення позовних вимог, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та того, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є завищеною, суд зазначає щодо необхідності зменшення зазначеної суми до 3000 грн.

Згідно з частинами першою та третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком періоди роботи на Фабриці індпошиття та ремонту одягу №2 на посаді швачки з 25.07.1978 по 08.09.1979 та в редакції газети «Київська правда» на посаді машиністки з 24.03.1982 по 14.04.1982 і на посаді технічного секретаря з 19.04.1982 по 09.08.1999.

3. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 29.05.2019 з урахуванням трудового стажу за періоди роботи на Фабриці індпошиття та ремонту одягу №2 на посаді швачки з 25.07.1978 по 08.09.1979 та в редакції газети «Київська правда» на посаді машиністки з 24.03.1982 по 14.04.1982 і на посаді технічного секретаря з 19.04.1982 по 09.08.1999 та здійснити виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.

4. В решті позову - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян