Справа № 480/1031/21
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.В. Соп`яненко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 р. Справа № 480/1031/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 по справі № 480/1031/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ про відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 29.12.2020 № 18-37739/16-20-СГ у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою не породжує розривання договору оренди землі; наказ Головного управління Держгеокадастру від 05.02.2021 № 13-ОТГ про передачу земельної ділянки в комунальну власність Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області не був підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Також апелянт просить розгляд справи проводити з викликом сторін.

Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції за участі його представника.

Щодо клопотань сторін про розгляд справи за їх участю колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Враховуючи, що в силу п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України дана справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи, зважаючи на відсутність необхідності їх виклику для надання пояснень з огляду на обставини справи, підстав для апеляційного розгляду справи у судовому засіданні суд не вбачає.

Крім того, колегія суддів зауважує, що із матеріалів справи та клопотання представника відповідача не встановлено обставин, які б потребували розгляду справи у відкритому судовому засіданні із викликом сторін, з огляду на що у задоволенні клопотання про розгляд у відкритому судовому засіданні за участі сторін слід відмовити.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 16.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області з заявою, яка зареєстрована відповідачем 21.10.2020, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 4).

29.12.2020 наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 18-37739/16-20-СГ відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки землі, за рахунок яких планується відведення земельної ділянки у власність, перебувають у користуванні на умовах оренди у іншої особи та можуть бути передані у власність чи користування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (а.с. 7).

Позивач, вважаючи неправомірним наказ відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ні на час прийняття спірного рішення відповідачем, ні на час розгляду справи в суді, земельна ділянка площею 2 га, на яку претендує позивач, не вилучена у орендаря у встановленому законом порядку; відповідач не є розпорядником спірної земельної ділянки.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно з ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні, до якого додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Згідно абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст.142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Отже, припинення права користування орендованою земельною ділянкою не настає автоматично в силу добровільної відмови від права користування земельною ділянкою. Добровільна відмова є лише підставою для розірвання договору оренди та прийняття власником рішення про припинення права користування земельною ділянкою.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 12.06.2020 у справі №480/303/19, від 04.05.2020 у справі № 816/1331/17.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для відмови відповідачем визначено те, що земельна ділянка, яку бажав отримати у власність позивач, перебуває у користуванні на умовах оренди у ОСОБА_2 (орендар) на підставі договору оренди землі, укладеного з Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області (орендодавець) (а.с. 28-30).

Разом із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, позивачем надано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та завірена нотаріально копія заяви орендаря - ОСОБА_2 про надання згоди на вилучення частини вищезазначеної земельної ділянки площею 2 га для подальшого оформлення/надання вказаної частини земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (а.с. 5, 8).

Колегія суддів зазначає, що позивач надав заяву ОСОБА_2 про згоду на вилучення частини земельної ділянки із орендованої земельної ділянки площею 2,0000 га, але останньою не підтверджено її звернення до орендодавця щодо внесення змін до договору оренди в частині зміни площі або розірвання договору оренди.

Таким чином, відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 в отриманні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених вище правових норм, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ відповідача є правомірним та не підлягає скасуванню з тих підстав, що спірна земельна ділянка перебувала в оренді.

Посилання позивача на інші правові позиції Верховного Суду, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, зазначені вище.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що однією з підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є ті обставини, що відповідач на час розгляду справи не є розпорядником спірної земельної ділянки, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2021 відповідачем прийнято наказ № 13-ОТГ, яким Нижньосироватській сільській раді Сумського району Сумської області передано в комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 162,0134 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Нижньосироватської об`єднаної територіальної громади Сумської області Сумського району (а.с 31).

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскаржуваний наказ відповідача про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою прийнято 29.12.2020, тобто до прийняття вищевказаного наказу № 13-ОТГ.

Зазначені обставини свідчать, що на момент звернення ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області з заявою про надання довзолу на розроблення проекту землеустрою та прийняття відповідачем спірного наказу розпорядником спірної земельної ділянки був саме відповідач, а не Нижньосироватська сільська рада Сумського району Сумської області.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дослідив обставини справи не в повному обсязі та невірно зазначив, що оскаржуваний наказ відповідача є правомірним також з тієї підстави, що Головне управління Держгеокадастру у Сумській області не було розпорядником спірної земельної ділянки.

Проте викладені судом першої інстанції обставини щодо визнання правомірним наказу відповідача з вказаної вище підстави не вплинули на правильність висновку суду про те, що спірний наказ не підлягає скасуванню, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини вказаних обставин.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 по справі № 480/1031/21 змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 по справі № 480/1031/21 - зилишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов