Справа № 308/15484/21
Суддя: Крегул М. М.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2021 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Крегул М.М.,
за участю секретаря судового засідання Тимко М.В.,
перекладача Чаудхарі Тарун,
представника позивача Костів Л.А.,
відповідача Бабіта (SAINI BABITA),
представника відповідача адвоката Касарева-Козлова Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород, адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 про примусове видворення іноземця за межі території України, -
Позивач, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до громадянки Республіки Індії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 про примусове видворення іноземця за межі території України.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) 01 листопада 2021 року о 21.10 год. була виявлена та затримана складом резерву 2-ї черги на ділянці відповідальності віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » впс «Ужгород» в районі 270-271 прикордонних знаків, близько 900 м. до лінії державного кордону при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб.
Своїми діями порушила вимоги ст.ст. 9,12 Закону України «Про державний кордон», та відповідно до ст. 263 КУпАП була затримана в адміністративному порядку до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.
Вказує, що на момент затримання, оригінали документів, що посвідчують особу та законність перебування на території України у відповідача були відсутні.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.11.2021 року відповідача було затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

В подальшому особу було ідентифіковано по оригіналу закордонного паспорту № НОМЕР_2 , виданий 22.05.2019 року, дійсний до 21.05.2029 року.

Також позивач вказує, що в ході роботи з відповідачем було встановлено, що остання потрапила в Україну на законних підставах по робочій візі, була документована посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_3 термін дії якої закінчився 22.07.2020 року, із заявою про отримання статусу біженця в Україні не зверталась, постійного місця проживання в Україні не має, фінансове забезпечення відсутнє, дозвіл на працевлаштування в Україні не отримувала.

Зауважує, що на сьогоднішній день, підстав для законного перебування на території України, передбачених вимогами ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідач не має, а спроба незаконного перетинання нею державного кордону України в Словацьку Республіку свідчить про те, що вона порушивши вимоги законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і відповідно до вимог ст. 30 цього ж Закону, підлягає примусовому видворенню.

З урахуванням наведено, беручи до уваги, що відповідач вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виразилось у спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб, скористалася своїм правом перебувати на території України з метою потрапити до країн Європейського Союзу, оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, та надавали право перетинати державний кордон були відсутні, термін дії посвідки на тимчасове проживання в Україні закінчився, тобто Україну використала як транзитну країну, в зв`язку з чим будь які законні підстави перебувати на території України відсутні, позивач просить суд примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25.11.2021 року від представника відповідача адвоката Косаревої-Козлової Л.О. до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому зазначає, що відповідач з позовними вимогами не згідна, остання в`їхала та перебувала на території України законно, підстав для видворення не існує, а тому просить суд відмовити у позові.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, зазначив, що підстав для законного перебування відповідача на території України немає, остання здійснила спробу незаконно перетнути державний кордон України, чим вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань, а відтак підлягає видворенню за межі території України.

Представник відповідача Косарева-Козлова Л.О. у судовому засіданні підтримала позов.

Відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), у судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог, пояснила, що бажає повернутися до країни походження, однак, коштів для цього не має.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

За правилами ч.7 ст.5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Судом встановлено, що о 21 год. 10 хв. 01 листопада 2021 року відповідач була виявлена та затримана складом резерву 2-ї черги на ділянці відповідальності віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » впс «Ужгород» в районі 270-271 прикордонних знаків, близько 900 м. до лінії державного кордону при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб. Оригінали документів, що посвідчують особу та законність перебування на території України у відповідача на момент затримання були відсутні

В подальшому, відповідно до ст. 263 КУпАП, її було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.

Дії відповідача кваліфіковані за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Судом встановлено, що у відповідача відсутні документи, що, підтверджують її перебування на території України, що стверджується даними протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 01.11.2021 року.

Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.11.2021 року відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), затримано з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, на строк шість місяців.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: даними протоколу про адміністративне затримання від 01.11.2021 року; даними протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 01.11.2021 року; даними рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04.11.2021 року про затримання відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідач, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має.

Згідно до п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно ч.3 ст.9 вищезазначеного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Згідно вимог ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обгрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Частиною 4 ст. 30 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, та розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) прибула на територію України законним шляхом, по робочій візі, була документована посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_3 термін дії якої закінчився 22.07.2020 року.

30.09.2021 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про скасування посвідки відповідача на тимчасове проживання № НОМЕР_3 на підставі пп.6-1 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 (далі Порядок).

Так, згідно пп.6-1 п. 63 Порядку, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі якщо з`ясується, що в іноземця або особи без громадянства припинилися підстави для перебування на території України, або якщо після оформлення посвідки з`ясується, що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, який подавався іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся.

Також у судовому засіданні встановлено, що Позивачем, 22.11.2021року відносно відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) прийнято рішення про примусове повернення з України до країни походження або третьої країни. Крім цього, згідно вказаного рішення, оскільки відповідач грубо порушила вимоги законодавства України, зокрема ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», останню зобов`язано примусово повернутися до країни походження або третьої країни.

Дане рішення було вручено відповідачеві ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) 22.11.2021 року у присутності перекладача, де відповідач зобов`язалася не пізніше 23.11.2021 року залишити територію України.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що відповідачеві була надана можливість самостійно виконати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, однак остання виконати таке самостійно не в змозі, оскільки докази того, що у неї є кошти достатні для виїзду з України у матеріалах відсутні.

Відповідно до пунктів 2, 7, 10 Розділу І Загальних положень Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», що затверджена наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року, у цій Інструкції терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Представлені позивачем докази свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), реалізуючи свої права та свободи, могла встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально виїхати до європейських країн, відповідач вибрала більш легкий та незаконний спосіб, знаючи, що для досягнення своєї мети вона неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, відповідач ОСОБА_1 (SAINI BABITA) умисно пішла на вчинення правопорушення.

Крім того, суд враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

Немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишила країну свого національного походження у зв`язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

При цьому, суд враховує також ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 (SAINI BABITA), мала час та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавалася переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

Доказів поширення на відповідача ОСОБА_1 (SAINI BABITA), дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України визначені статтею 288 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 1 ст.288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Крім цього, суд при ухваленні рішення, бере до уваги, що спроба незаконного перетину відповідачем державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчить про те, що остання порушила вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону а також вимоги ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», яка передбачає, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що між Україною і Республікою Індією відсутній договір про реадмісію, не має законних підстав для перебування на території України, у неї відсутнє постійне місце проживання, порушила вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань, доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять, а також беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 (SAINI BABITA) бажає повернутися до країни походження, однак , не в змозі зробити це самостійно через брак коштів, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, узгоджуються із встановленими судом обставинами та наведеними правовими нормами, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 241, 244, 246, 257,288 , 371 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Примусово видворити громадянку Республіки Індія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі території України.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул