Справа № 640/21325/21
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року м. Київ № 640/21325/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.110, )

третя особа: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить:

- зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби умісті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити відомості про боржника ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , з Єдиного реєстру боржників, номер виконавчого провадження 55554188.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 25.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Аргументуючи позовні вимоги, позивач зазначив про відсутність можливостей в позасудовому порядку виключити відомості відносно себе з Єдиного реєстру боржників, оскільки державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, які не тягнуть за собою при винесенні такої постанови, згідно Законом України «Про виконавче провадження», виключення відомостей про ОСОБА_1 як боржника з Єдиного реєстру боржників. З підстав погашення заборгованості, яка стала підставою для відкриття виконавчого провадження №АСВП 55554188, просить суд зобов`язати відповідача виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Відповідач своїми правами на подання заперечень на адміністративний позов не скористався, тому суд вирішує спір за наявними матеріалами у справі.

Письмові пояснення по суті справи від третьої особи не надходили.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження №55554188 відкрите постановою від 17.01.2018 з примусового виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. №11110 виданого 16.11.2017 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 14989,44 грн.

Постановою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 17.01.2018 у ВП №55554188 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановою від 19.03.2019 у ВП №55554188 виконавчий напис №11110 від 16.11.2017 про стягнення боргу у сумі 14989,44 грн повернуто стягувачеві з підстав відсутності у боржника майна та коштів (доходів), на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

В порядку спадкування за законом позивачем отримано у власність житловий будинок з надвірними будівлями, який розташовано за адресою: АДРЕСА_3 .

В процесі розпорядження набутим майном, позивач дізнався, що перебуває в Єдиному реєстрі боржників.

Звернувшись до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із запитом про надання інформації стосовно виконавчого провадження та підстав не виключення з Єдиного реєстру боржників, позивачем отримано лист в якому зазначено про відсутність підстав для виключення ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, оскільки виконавче провадження №55554188 було завершене на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з виконанням боргового зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі, що підтверджується довідкою від 19.11.2020, позивач до звернувся до суду з позовом про зобов`язання Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби умісті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону України №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України №1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд виключити відомості стосовно нього з Єдиного державного реєстру боржників з огляду на сплату боргового зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» та винесення відповідачем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №55554188.

Відповідно до частини першої статті дев`ятої Закону України №1404-VIII, Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно пункту другого розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року №2432/5 (далі - Положення №2432/5), автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу; Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Пунктом третім розділу І цього ж Положення встановлено, що Реєстраторами Системи є: відповідальні особи органу державної виконавчої служби; державні виконавці органів державної виконавчої служби; приватні виконавці; помічники приватних виконавців; відповідальні особи приватних виконавців; керівники органів державної виконавчої служби та їх заступники.

Частиною 5 статті 9 Закону України №1404-VIII передбачено, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вичерпний перелік підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників визначено частиною сьомою статті 9 Закону України №1404-VIII.

Так, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Водночас, за правилами пункту 6 Розділу Х Положення №2432/5, система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, частиною сьомою статті 9 Закону України №1404-VIII, а також пунктом 6 Розділу Х Положення №2432/5, визначено вичерпний перелік підстав вилучення відомостей про боржників з Єдиного реєстру боржників.

Реалізація іншого механізму наповнення Єдиного реєстру боржників та/або вилучення з нього інформації не передбачена.

Суд встановив, що виконавче провадження ВП №555541878 завершене шляхом повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України №1404-VIII, згідно якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як зазначено судом вище, у такому випадку відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників системою не виключаються.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.06.2020 (справа №160/4015/19), згідно якої «вимоги п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII, на підставі якої зазначені вище виконавчі провадження були повернуті стягувачу, не входять до правових підстав виключення відомостей з вказаного Єдиного реєстру боржників стосовно позивача, та які закріплені в ч.7 ст.9 Закону №1404-VIII».

Враховуючи викладені обставини суд вважає, що наведені обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Принцип заснованості на законі дістав свого закріплення у частині другій статті 19 Конституції України, в якій зазначається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Інакше кажучи, межі діяльності суб`єктів публічної адміністрації обмежені положеннями законодавчих актів. Наведене конституційне положення є способом розширеного викладення принципу "дозволено тільки те, що прямо передбачено законом".

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Беручи до уваги наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Питання розподілу судових витрат, відповідно до норм статті 139 КАС України, судом не вирішується з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 6, 72-77,241-246, 250, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.110, ), третя особа: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська