Справа № 380/5752/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5752/21 пров. № А/857/13672/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.

з участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про визнання протиправними дій та рішення, скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року (суддя першої інстанції Братичак У.В., м. Львів)

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про:

- визнання протиправними дій і рішення щодо не нарахування і невиплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань і матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік полковнику юстиції ОСОБА_1 при наданні йому щорічної основної відпустки за 2018 рік;

- зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону нарахувати і виплатити полковнику юстиції ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення;

- визнання протиправними рішення і дій військової прокуратури Західного регіону України щодо не проведення повного розрахунку (невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення) 9 серпня 2019 року у день виключення зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України;

- визнання протиправними рішення і дій військової прокуратури Західного регіону України щодо видання наказу військової прокуратури Західного регіону України від 8 серпня 2019 року № 577 к про виключення ОСОБА_1 9 серпня 2019 року зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України;

- скасування наказу військової прокуратури Західного регіону України від 8 серпня 2019 року № 577 к про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України;

- стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Так, апелянт вважає, що порушено його право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році, оскільки невикористану відпустку за цей період він отримав 31 березня 2019 року. Також вказав, що суд першої інстанції безпідставно вказав, що у відповідача у 2019 році були відсутні кошти для виплати йому передбаченої законодавством допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році, оскільки військова прокуратура не відноситься до Міністерства оборони України і має власний кошторис. Вважає, що є підстави для часткового скасування оскаржуваного рішення суду і постановлення нового про часткове задоволення позову. Просить визнати протиправними дії і рішення військової прокуратури Західного регіону України щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення за 2018 рік при наданні позивачу відпустки за 2018 рік, зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону нарахувати і виплатити йому матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення й безпідставність доводів апелянта. Зауважила, що позивач у 2018 році не звертався із заявою про надання йому матеріальної допомоги, подав такий рапорт лише 2 січня 2019 року, отже не вчиняв активних дій для отримання цих видів забезпечення.

Позивач у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що вважає судове рішення законним і обґрунтованим. Зауважив, що суд правильно застосував чинне законодавство до спірних правовідносин. Звернув увагу, що відсутні докази подання рапорту про надання позивачу невикористаної відпустки та матеріальної допомоги у 2018 році.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.09.2014 відповідно до наказу Міністра оборони України від 02.09.2014 № 512 позивача прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та укладено з останнім контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 5 (п`ять) років.

Наказом Генерального прокурора № 359-вк ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника військового прокурора Західного регіону України.

04.10.2016 наказом Генерального прокурора № 412-вк ОСОБА_1 звільнено з вищевказаної посади та зараховано в розпорядження військового прокурора Західного регіону України.

Перебуваючи у розпорядженні прокурора регіону, позивач звернувся до прокуратури регіону із рапортом про надання йому щорічної основної відпустки за 2018 рік із наданням матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань.

Матеріалами справи підтверджено, що вказаний рапорт ОСОБА_1 датований 29 грудня 2018 року, проте зареєстрований 2 січня 2019 року .

27.03.2019 наказом військового прокурора Західного регіону України №215к ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку за 2018 рік тривалістю 45 календарних днів з 31.03.2019 на підставі вказаного вище рапорту.

Однак, позивачу було відмовлено у наданні матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, виходячи з того, що кошторисом військової прокуратури Західного регіону України на 2019 рік не передбачені видатки на грошове забезпечення військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні.

В подальшому, 09.08.2019 наказом військового прокурора Західного регіону України від 08.08.2019 №577 к ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України у зв`язку із звільненням з військової служби.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про законність дій відповідача щодо невиплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань і матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік з таких підстав.

Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ (тут і надалі Закон № 1697-VІІ, в редакції чинній на момент проходження служби позивача у військовій прокуратурі Західного регіону України), визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно абз. 4-6 до ч. 4 ст. 27 Закон № 1697-VІІ військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Частинами першою та другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частини 2 цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пп. 3 п. 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, серед іншого, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до розділу ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно пункту 2 розділу ХХІІІ Порядку №260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги

Пунктом у 2 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Отже, грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку, за їх рапортом та на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника).

При цьому чинним законодавством пов`язується право на отримання допомоги на оздоровлення саме з наданням військовослужбовцю щорічної основної відпустки, в тому числі за минулий період.

Апеляційний суд зазначає, що обмеження у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення поточним роком передбачено лише у випадку невибуття у відпустку, тобто в разі невикористання військовослужбовцем такого свого права на відпочинок.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач за наказом військового прокурора регіону вибув у відпустку за 2018 рік у першому кварталі 2019 року, що відповідає пункту у 2 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Отже, підстав для невиплати ОСОБА_1 такого виду грошового забезпечення немає.

Враховуючи викладене, відмова відповідача виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення за 2018 рік є протиправною.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій і рішення військової прокуратури Західного регіону України щодо не нарахування і не виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, суд зазначає таке.

Відповідно до розділу ХХІV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами (п.2 розділу ХХІV Порядку №260).

Військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули (п.4 розділу ХХІV Порядку №260).

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними посадами (п.7 розділу ХХІV Порядку №260).

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги (п.9 розділу ХХІV Порядку №260).

Таким чином, відповідно до викладених приписів Порядку №260 виплаті вказаної допомоги передує подання відповідного рапорту військовослужбовцем.

Висновки суду першої інстанції, що такий рапорт позивачем у 2018 році не подавався, належним чином не підтверджено, оскільки до матеріалів справи приєднано копію рапорту позивача про надання йому відпустки за 2018 рік з виплатою допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, датованого 29 грудня 2018 року, який зареєстровано першим робочим днем 2019 року 2 січня. При цьому доказів подання такого документу для розгляду саме днем реєстрації суду не надано.

Крім того, апеляційний суд зазначає, згідно листа Військової прокуратури Західного регіону від 18 квітня 2019 року № 11-161 вих.19 позивачу було відмовлено у виплаті матеріальної допомоги за 2018 рік у зв`язку з тим, що кошторисом військової прокуратури Західного регіону України на 2019 рік взагалі не передбачено видатки на грошове забезпечення військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні.

Отже, відповідач не мотивував відмову виплатити позивачу матеріальну допомогу неподанням позивачем рапорту у 2018 році.

А тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно врахував обставини, які не були підставою для прийняття оскаржуваного рішення відповідача.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, яке виплачується у разі наявності фонду грошового забезпечення.

Разом з тим, відповідач не надав суду доказів відсутності у військової прокуратури Західного регіону України відповідних коштів для здійснення виплати вказаного виду грошового забезпечення .

Крім того, апеляційний суд зазначає, що доводи відповідача про відсутність коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, що перебувають в розпорядженні, є дискримінаційними, оскільки позивач, будучи військовослужбовцем, виконував свій військовий обов`язок згідно наказу Генерального прокурора і відповідно підстав для невиплати йому грошового забезпечення немає.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не довів факт відсутності коштів для невиплати позивачу грошового забезпечення у 2019 році, в тому числі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році , апеляційний суд дійшов висновку про протиправність вказаної відмови.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла до висновку, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, викладені у ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а тому його необхідно скасувати та прийняти нове про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року скасувати в частині відмови у позові про визнання протиправною відмови нарахувати і виплати матеріальну допомоги на вирішення соціально-побутових питань і матеріальну допомогу на оздоровлення за 2018 рік при наданні щорічної основної відпустки за 2018 рік та зобов`язання нарахувати і виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову військової прокуратури Західного регіону України нарахувати і невиплати матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань і матеріальну допомогу на оздоровлення за 2018 рік полковнику юстиції ОСОБА_1 при наданні йому щорічної основної відпустки за 2018 рік.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону нарахувати і виплатити полковнику юстиції ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 29.11.2021 у зв`язку з тимчасовою відсутністю судді Ніколіна В.В.