Справа № 473/4226/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 473/4226/21

Категорія: 113020200 Головуючий в 1 інстанції: Вуїв О.В.
Час і місце ухвалення: 10:02, м. Вознесенську
Дата складання повного тексту: 16.11.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 листопада 2021 року у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2021 року військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 17 травня 2021 року о 15 год. 00 хв. в порядку Угоди між Україною та Європейським Союзом про реадмісію осіб, під час проведення прикордонно-представницької зустрічі, в пункті пропуску "Малий Березний" був прийнятий на територію України зі Словацької Республіки ОСОБА_2 , який 17 травня 2021 року незаконно перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку в районі 147 прикордонного знаку та був затриманий в складі групи осіб поліцією Словацької Республіки.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача, який ідентифікував себе, як громадянин Народної Республіки Бангладеш, відсутні.

У зв`язку із порушенням законодавства України з прикордонних питань 17 травня 2021 року відповідач на підставі ст. 263 КУпАП був затриманий до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення, про що письмово повідомлено Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України.

19 травня 2021 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було ухвалено рішення (залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2021 року) про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на строк, достатній для ідентифікації та забезпечення примусового видворення, але не більше шести місяців з часу фактичного затримання.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_2 був поміщений до ДУ "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України".

Оскільки на час подачі позову особу відповідача не встановлено, з боку останнього відсутня співпраця під час процедури його ідентифікації, в той же час в/ч НОМЕР_1 на свої численні звернення до Департаменту консульської служби МЗС України не отримала документів, необхідних для його ідентифікації та здійснення процедури примусового видворення іноземця, що ускладнюється відсутністю на території України представництва Народної Республіки Бангладеш, а строк його затримання спливає, а тому позивач просив продовжити строк затримання відповідача на шість місяців, тобто до 17 травня 2022 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив не продовжувати строк затримання. При цьому зазначав, що він має копію документа, що посвідчує його особу (копію паспорта), а тому просив надати йому можливість самостійно покинути територію України. Також просив врахувати, що він понад вісімнадцять місяців утримується в незадовільних умовах в пункті тимчасового перебування іноземців.

Представник відповідача Самолюк В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, звертаючи увагу на відсутність окремого рішення про примусове видворення відповідача, сукупне утримання ОСОБА_2 в пункті тимчасового перебування понад максимально можливий строк вісімнадцять місяців, а також відсутність доказів звернення позивача до компетентних органів з приводу ідентифікації відповідача (доказів направлення відповідних запитів).

Справу розглянуто за правилами ст. 289 КАС України.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 листопада 2021 року в задоволенні позовних вимог в/ч НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення відмовлено.

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням вимог статті 242 КАС України, а саме, не ґрунтується на засадах верховенства права та основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, підтверджених дослідженими в ході судового розгляду доказами, ухвалене не відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 зазначає, що ст. 289 КАС України передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у визначений законодавством строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Тобто, існування принаймні однієї з передбачених у ч.11 ст. 289 КАС України умов з урахуванням обставин справи є достатнього підставою для затримання іноземця або продовження строку такого затримання.

В даному випадку відповідач немає жодних документів, що посвідчують особу, підтверджують законність його перебування на території України або дають право на виїзд за межі території України.

В/ч НОМЕР_1 вживались достатні та адекватні заходи для забезпечення ідентифікації та документування відповідача шляхом численних направлень відповідних запитів до Департаменту консульської служби МЗС України, однак, не отримала жодних документів, необхідних для його ідентифікації та здійснення процедури примусового видворення іноземця.

В матеріалах справи наявні докази, щодо відсутності співпраці з боку іноземця, а саме невірно заповненні анкети особистих даних згідно яких в подальшому перешкоджатимуть швидкий ідентифікації даної особи.

Інформації щодо звернення відповідача до компетентних органів із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні у 94 прикордонному загоні немає.

Звільнення відповідача з ПТПІ ДМС України призведе до того, що останній продовжить перебувати на території України незаконно.

ОСОБА_2 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, подали клопотання про розгляд справи без їх участі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

17 травня 2021 року о 15 год. 00 хв. в порядку Угоди між Україною та Європейським Союзом про реадмісію осіб, під час проведення прикордонно-представницької зустрічі, в пункті пропуску "Малий Березний" був прийнятий на територію України зі Словацької Республіки ОСОБА_2 , який 17 травня 2021 року незаконно перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку в районі 147 прикордонного знаку та був затриманий в складі групи осіб поліцією Словацької Республіки.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача, який ідентифікував себе, як громадянин Народної Республіки Бангладеш, відсутні.

У зв`язку із порушенням законодавства України з прикордонних питань 17 травня 2021 року відповідач на підставі ст. 263 КУпАП був затриманий до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення, про що письмово повідомлено Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України.

19 травня 2021 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було ухвалено рішення (залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2021 року) про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на строк, достатній для ідентифікації та забезпечення примусового видворення, але не більше шести місяців з часу фактичного затримання.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_2 був поміщений до ДУ "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України".

Окремого позову про примусове видворення відповідача за межі України позивач не подавав. На час розгляду справи судове рішення про примусове видворення ОСОБА_2 відсутнє.

Строк затримання відповідача спливає 17 листопада 2021 року.

В судовому засіданні з пояснень учасників справи, зокрема відповідача, судом першої інстанції встановлено наступне:

- ОСОБА_2 не має оригіналу паспорта громадянина Народної Республіки Бангладеш або інші документи, що посвідчують його особу та дають право на виїзд з України. ОСОБА_2 достатньо співпрацював з позивачем, надавши останньому всю необхідну інформацію про свою особу, підтвердивши зазначену інформацію копією паспорта громадянина Республіки Бангладеш (який на час розгляду справи є нечинним);

- Чопський прикордонний загін двічі звертався до Департаменту консульської служби МЗС України з метою сприяння в ідентифікації та документуванні відповідача (звернення від 04 червня 2021 року за вих.№21/473 (з додатком у вигляді звернення (англійською мовою) до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Польщі), звернення від 25 січня 2021 року за вих. №21/951 (з додатком у вигляді звернення (англійською мовою) до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Польщі);

- відносно відповідача не подавався позов та не ухвалювалося окреме рішення про його примусове видворення (що підтверджено представником позивача в судовому засіданні);

- як вбачається з пояснень представника позивача та матеріалів справи (а.с. 19-20), ОСОБА_2 за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2019 року раніше вже затримувався з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення у зв`язку з чим був поміщений до Чернігівського ПТПІ ДМС України та по закінченню строку тримання (18 місяців) 05 листопада 2020 року був звільнений з ПТПІ. Процедура видворення відносно відповідача не була завершена.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем суду не надано жодних документів, що б свідчили відмову ОСОБА_2 від співпраці з органами міграційної служби. Також в матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання вказаних запитів Департаментом консульської служби МЗС України, тобто не доведено, що процедура ідентифікації проводилася з належною ретельністю.

Крім того, подальше продовження строку затримання ОСОБА_2 призведе до перевищення максимального встановленого законом строку затримання відповідача, що не допускається законом.

За таких обставин, суд першої інстанції не вбачав підстав для продовження строку затримання ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77, 289 КАС України, ч.4 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Частиною 4 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 289 КАС України.

Згідно із ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

За приписами ч.ч.11, 12 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до ч.13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

13 травня 2019 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було прийнято рішення про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у зв`язку з чим був поміщений до Чернігівського ПТПІ ДМС України та по закінченню строку тримання (18 місяців) 05 листопада 2020 року був звільнений з ПТПІ.

Як було зазначено, ч.12 ст. 289 КАС України передбачено, що у позові про продовження строку затримання зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

В/ч НОМЕР_1 під час звернення з позовом було наголошено, що 94 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України двічі звертався до Департаменту консульської служби МЗС України з метою сприяння в ідентифікації та документуванні відповідача (звернення від 04 червня 2021 року за вих.№21/473 (з додатком у вигляді звернення (англійською мовою) до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Польщі), звернення від 25 січня 2021 року за вих.№21/951 (з додатком у вигляді звернення (англійською мовою) до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Польщі, проте не отримав відповіді на свої звернення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що з урахуванням факту позбавленні відповідача волі (а перебування відповідача в пункті тимчасового перебування і є таким позбавленням) на території України на загальний строк більше ніж 18 місяців (з урахуванням затримання в 2019 році), вчинення дій лише щодо направлення відповідних звернень до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Польщі не може вважатись достатніми та повними діями для ідентифікації відповідача та як наслідок для продовження строку його затримання.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на відсутність відповіді на вказані запити з боку Посольства Народної Республіки Бангладеш в Польщі, оскільки така обставина не залежить від дій/бездіяльності відповідача, водночас її (відсутність відповіді) наслідки прямим чином впливають на правовий та фактичний стан відповідача та по суті є підґрунтям для позбавлення його волі.

Окремо колегія суддів враховує, що вперше (в 2019 році) з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення відповідач був затриманий на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2019 року.

На думку колегії суддів, зазначене також підтверджує недостатність дій, вчинених для ідентифікації відповідача, протягом такого тривалого строку та свідчить про відсутність підстав для продовження строку його затримання.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутності співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації, оскільки надав усю необхідну інформацію про себе та документально підтвердив зазначену інформацію копією паспорта громадянина Республіки Бангладеш (який на час розгляду справи є нечинним).

Колегія суддів наголошує, що відповідно до п.30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п."f" ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п.103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті пп."e" п.1 ст. 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п.78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява №36760/06, п.143, ЄСПЛ 2012).

Суд наголошує, що п.1 ст. 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує п.1 ст. 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Наведені обставини у сукупності свідчать про відсутність належних підстав для продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення, що також свідчить про необхідність відмови у задоволенні таких позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 271, 289, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.