Справа № 500/8255/21
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 500/8255/21

29 листопада 2021 рокум. Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Мірінович У.А., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали Відкритого акціонерного товариства "Тернопільгазбуд" до Тернопільської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування розпоряджень, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Відкритого акціонерного товариства "Тернопільгазбуд" до Тернопільської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_1 , у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 02 червня 2010 року №644 «Про дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Великогаївської сільської ради»;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 14 квітня 2011 року №309 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Великогаївської сільської ради».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до відповідно до Указу Президента України від 26 листопада 1994 року №699/94 «Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційних майнових сертифікатів», наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області від 27.06.1996 №842, - засновано Відкрите акціонерне товариство «Тернопільгазбуд» (надалі - Товариство) шляхом перетворення державного будівельно-монтажного підприємства «Тернопільгазбуд» у Відкрите акціонерне товариство «Тернопільгазбуд».

Позивач вказує, що згідно пункту 4.1 Статуту ВАТ «Тернопільгазбуд» (нова редакція), затвердженого загальними зборами акціонерів Протокол №18 від « 15» червня 2010 року Товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків державного будівельно-монтажного підприємства «Тернопільгазбуд».

Щодо суті позовних вимог позивач вказує, що 02 червня 1995 року відповідно до рішення сесії обласної Ради народних депутатів від 18 травня 1995 року №62 Державному будівельно-монтажному управлінню «Тернопільгазбуд» Радою народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області України видано Державний акт на право постійного користування землею серія ТР № 00046. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 40.

Так, згідно з даним Актом землекористувачу державному будівельно-монтажному підприємству «Тернопільгазбуд», правонаступником якого є позивач, надано у постійне користування 2,5 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування для будівництва виробничої бази. Вказана земельна ділянка знаходиться на території Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та за планом зовнішніх меж землекористування описом межувала з північної сторони - із землями Тернопільського плодовоовочевого комбінату (від А до Б), зі східної сторони - із землями малого підприємства «Крок» (від Б до В), із західної сторони - із землями Великогаївської сільської ради (від Г до Д) та Облагропроменерго (від Д до А), із південної сторони - із землями Великогаївської сільської ради (від В до Г).

Разом з тим, позивач зазначає, що хоч право постійного користування земельною ділянкою надано йому безстроково, - у 2020 році на території земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні Товариства, було виявлено ознаки діяльності сторонніх осіб, наявність будматеріалів та металевих конструкцій, спецтехніки, що свідчило про намір здійснення будівництва.

Після отримання усної інформації про те, що дана земельна ділянка передана у власність фізичній особі гр. ОСОБА_1 , з метою з`ясування фактичних обставин справи позивач звертався із запитом в Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, у відповідь на який йому повідомлено, що згідно даних місцевого фонду документації із землеустрою, Розпорядженням Голови Районної Державної адміністрації №644 від 02.06.2010 ОСОБА_1 дано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,3200 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі запасу-пасовища) за межами населеного пункту на території Великогаївської сільської ради, на підставі якого у 2011 році був розроблений зазначений проект землеустрою та затверджений Розпорядженням Голови Районної Державної адміністрації №309 від 14.04.2011. Згідно графічних матеріалів даного проекту ВАТ «Тернопільгазбуд» значиться як суміжний землекористувач із північної сторони, яким погоджений план відведення даної земельної ділянки.

Окрім цього, позивач вказує, що Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області підтверджено, що «згідно даних державного земельного кадастру, у т. ч. державної статистичної звітності форми 6-ЗЕМ (станом на 01.01.2016) за ДБМУ «Тернопільгазбуд» обліковується земельна ділянка площею 2,5000 га у рядку 69-5.3 Підприємства трубопровідного транспорту, угіддя - землі громадського призначення (графа 43). Додатково зазначено, що «наказом Державної служби статистики України від 19.08.2015 №190 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Державного комітету статистики України від 05 листопада 1998 року № 377 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №.№ 6-зем, ба-зем, 6б-зем, 2-зем)»», - з 01.01.2016 припинено формування державної статистичної звітності з земельних ресурсів (форми №№ 6-зем, ба-зем, 6б-зем, 2-зем). Таким чином, у зв`язку з вище наведеним, з 01.01.2016, зміни у державну статистичну звітність з кількісного обліку земель не вносяться.»

Позивач зазначає, що приймаючи оскаржувані розпорядження Тернопільська районна державна адміністрація порушила його право постійного користування земельною ділянкою, яке набуте згідно з Державним актом на право постійного користування землею Серії ТР № 00046, - за захистом якого він звернувся з даним позовом у суд, та бажає його відновити шляхом визнання протиправним та скасування розпоряджень відповідача спрямованих на відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, яка, на переконання позивача, належить ВАТ «Тернольпільгазбуд» на законних підставах на праві постійного користування, безстроково.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, розглянувши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України визначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджуваних порушень прав чи інтересів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Суд наголошує, що юрисдикційність відповідного спору потрібно визначати так, щоб унеможливити повторне звернення особи до суду іншої юрисдикції після відповідного коригування позовних вимог та формування іншого складу учасників справи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №727/10968/17, від 03 квітня 2019 року у справі №727/1002/17, від 07 серпня 2019 року у справі №200/16168/17 (2-а/200/1186/17) від 18 вересня 2019 року у справі №826/14632/17 та інші).

Так, судом касаційної інстанції зазначалося, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Під справою адміністративної юрисдикції розуміють переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами правовідносин, у яких хоча б один з них законодавчо уповноважений приймати рішення, надсилати приписи, давати вказівки, обов`язкові до виконання іншими учасниками правовідносин (постанова Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №826/1756/15).

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Як визначено абзацом першим частини першої, частини другої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

На підставі пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений у статті 118 ЗК України. Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим (частина перша статті 118 КАС України).

З матеріалів справи слідує, що спірна земельна ділянка, згідно з Державним актом на право постійного користування землею Серії ТР №00046 від 02.06.1995, надана позивачу в безстрокове користування. Водночас, розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 02 червня 2010 року №644 «Про дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Великогаївської сільської ради» та розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 14 квітня 2011 року №309 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Великогаївської сільської ради», на частину вказаної земельної ділянки отримано майнові права громадянином ОСОБА_1 .

У даній справі спір фактично стосується права постійного користування ВАТ «Тернопільгазбуд» на земельну ділянку, до складу якої входить земельна ділянка, відносно якої третя особа просила затвердити проект землеустрою з метою безоплатної передачі її у власність із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства. Відтак, цей спір безпосередньо не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку саме органу державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

На думку суду, з матеріалів справи слідує наявність приватно-правового спору між третьою особою громадянином ОСОБА_1 , який має намір отримати (отримав) у приватну власність спірну частину земельної ділянки, яка як стверджує позивач належить останньому на праві постійного користування згідно відповідного акту.

Таким чином, звертаючись із цим позовом, ВАТ Тернопільгазбуд» фактично має намір вирішити цивільно-правовий спір із ОСОБА_1 щодо майнових прав на спірну земельну ділянку, тобто існує спір про право, а тому такі правовідносини регулюються нормами цивільного судочинства.

Відтак, незважаючи на те, що предметом позову є розпорядження Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, на переконання суду, - суть вимог в кінцевому результаті зводиться до конкуренції майнових прав на конкретну земельну ділянки, між третьою особою, який розробив проект землеустрою і має намір отримати у власність земельну ділянку, а з іншого боку позивачем, як постійним землекористувачем спірної земельної ділянки.

Наведене вказує на те, що спір у цій справі виходить за межі публічно-правового та, з огляду на характер правовідносин у цій справі, має вирішуватись у порядку цивільного судочинства. Правомірність та добросовісність дій Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області щодо розпорядження земельною ділянкою може бути перевірено під час вирішення цивільно-правового позову щодо захисту прав позивача, як користувача земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі №580/3779/19 та від 14 грудня 2020 року по справі №580/1282/20.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Згідно з пунктом шостим статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З огляду на викладене, суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись статтями 170, 241, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті провадження в адміністративній справі за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства "Тернопільгазбуд" до Тернопільської районної державна адміністрація , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування розпоряджень.

Копія ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Згідно із частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Мірінович У.А.