Справа № 240/18406/21
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Житомир справа № 240/18406/21

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирської області в призначенні йому пенсії за віком на умов, визначених ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку на п`ять років, як особі, яка постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю і станом на 1 січня 1993 року проживав у цій зоні не менше чотирьох років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років, згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 24.06.2021

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.06.2021 звернувся до Пенсійного фонду до відповідача із заявою щодо призначення йому пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, як особі, яка проживала на територіях радіоактивного забруднення відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Втім, отримав відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах мотивовану відсутністю 4 років постійного проживання станом на 01.01.1993 у зоні посиленого добровільного відселення.

Вважає, відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки дійсно був зареєстрований з 20.11.1986 по 06.09.1990 та постійно проживав в м.Малині, територія якого відноситься до зони посиленого радіологічного контролю, а у період з 06.09.1990 по 22.04.1993 постійно проживав та був зареєстрований в м.Коростені, територія якого відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 16.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

05.10.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, оскільки позивач, станом на 01.01.1993, постійно не проживав та не працював у зоні посиленого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 4 роки.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 24.06.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За результатами розгляду заяви відповідач листом повідомив позивача про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з підстав відсутності необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993.

Позивач вважаючи таке рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Абзацом першим ч.2 ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-XII).

При цьому, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону № 796-XII.

Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, а особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (абз.5-6 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до ч.1 ст.55 вказаного Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

У свою чергу, ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV встановлено, що починаючи з 01.01.2020 пенсія за віком після досягнення віку 60 років чоловікам призначається за наявності страхового стажу не менше 27 років.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII та із врахуванням ст.26 Закону №1058-IV при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на момент досягнення особою пенсійного віку (60 років) необхідний страховий стаж, який повинен становити не менше 21 року, при розрахунку якого слід врахувати, що від 27 років необхідного страхового стажу передбаченого ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV віднімається 6 років відповідно до ст.55 Закону № 796-XII.

Як вже зазначалося, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII слугував факт необхідного підтвердженого періоду проживання у зоні посиленого добровільного відселення - 4 роки, станом на 01.01.1993.

При цьому, щодо необхідного страхового стажу спірних відносин у сторін, які беруть участь у розгляді справи не виникало, за наявними документами до страхового стажу період трудової діяльності зараховано повністю.

Як зазначено у повідомленні про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, період проживання позивача у зоні посиленого добровільного відселення, відповідно до наданих документів станом на 01.01.1993 становить 3 роки 9 місяців 16 днів, що не є достатнім для призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону №796-XII.

При цьому, слід відмітити, що відповідачем не заперечується, що у позивача наявний статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 09.10.1998.

Щодо підтвердження періоду проживання позивачем у зоні посиленого радіологічного контролю суд вважає за необхідне вказати наступне.

Так, право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку 2 роки (за умови початкової величини зниження пенсійного віку) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (п.6 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем визнано, що позивач є потерпілою особою внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, про що свідчить копія посвідчення, яка міститься в матеріалах справи.

При розгляді спірних правовідносин слід врахувати, що відповідно до довідки виданої Комунальним підприємством "Добробуд" №1738 від 07.06.2021 позивач дійсно був зареєстрований та постійно проживав в АДРЕСА_1 , з 20.11.1986 по 06.09.1990, та з 18.06.2003 по даний час (підтверджується також копією паспорта, який міститься в матеріалах справи), що у сукупності дає йому право на зниження пенсійного віку не більше, як на 5 років (1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років). У свою чергу, м.Малин до 28.12.2014 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 та Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" було віднесено до зони посиленого радіологічного контролю (IV зона).

Однак відомості, викладені у довідці виданій Комунальним підприємством "Добробуд" №1738 від 07.06.2021 безпідставно не взяті у повному обсязі до уваги при розгляді питання про призначення позивачу пенсійного забезпечення.

Крім того, відповідно до довідки Виробничого структурного підрозділу "Коростенське територіальне управління" №19/1175 від 04.06.2021 позивач у період з 06.09.1990 по 22.04.1993 постійно проживав та був зареєстрований в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 та з 22.04.1993 по 27.07.1994 та з 05.01.1995 до 28.09.2000 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , про що свідчить довідка відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради №1361 від 04.06.2021.

Тобто позивач також більш ніж 9 років проживав у зоні гарантованого добровільного відселення.

З огляду на викладеного та на підставі доданих до позовної заяви доказів, суд дійшов висновку, що позивач має право на зниження пенсійного віку на п`ять років.

Таким чином, факт постійного проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю доведений матеріалами справи, що у сукупності дає йому право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на п`ять років.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

З огляду на викладене та оскільки на час звернення до відповідача, належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалась, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Суд зазначає, що подані позивачем документи в сукупності не викликають сумнівів щодо його проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю та наявності у позивача статусу особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи. Інших підстав неможливості призначення позивачу пенсії за віком відповідачем не наведено, а тому суд вважає, що відмова у призначенні позивачу пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення та соціальний захист, а отже є протиправною.

Відтак, відповідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Питання про розподіл судових витрат, судом вирішується відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирської області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на умов, визначених ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку на п`ять років, як особі, яка постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю і станом на 1 січня 1993 року проживав у цій зоні не менше чотирьох років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років, згідно з статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 24.06.2021 (дати звернення із заявою).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 29 листопада 2021 р.