Справа № 160/12892/21
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
29 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 ; виданий Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 20.06.2006 року, адреса: АДРЕСА_2 ) грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій, що передбачена статтею 16-2 Закону України Про відпустки та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, за період з 2018 по 2019 рік, що сумарно складає 28 календарних дні, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби, тобто станом на 26.03.2019 р.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 ; виданий Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 20.06.2006 року, адреса: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учасника бойових дій, що передбачені статтею 16-2 Закону Украй Про відпустки та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війн гарантії їх соціального захисту, за період з 2018 по 2019 рік, що сумарно складає 28 календарних дні, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення позивача військової служби, тобто станом на 26.03.2019 р.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що у період, що визначений довідкою від 14.04.2017 року № 475, а саме з 19.06.2016 року по 28.09.2016 рік, з 18.10.2016 року по 23.02.2017 рік, з 09.03.2017 року по 14.04.2017 рік, він приймав участь в антитерористичній операції, у зв`язку із чим отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 від 04.02.2017 року та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2019 року № 25-РС, позивача було виключено з усіх видів забезпечення та зі списків особового складу, що підтверджується записом № 15 військового квитка серія НОМЕР_6 від 22.05.2008 року. Між тим, при знятті позивача з усіх видів забезпечення та виключенні зі списків особового складу, він мав 28 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки, що передбачена статтею 16-2 Закону України Про відпустки та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, компенсація за яку не була виплачена відповідачем. Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою від 10.06.2021 року вх. №2892 про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпуски, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік. Листом за вих. № 691//147 від 15.06.2021 року відповідач відмовив у виплаті компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпуски за період з 2018 року по 2019 рік та зазначив, що така виплата здійснюється на підставі відповідного рішення суду, яке набрало законної сили. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача з приводу не виплати грошової компенсації при звільненні за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Копія ухвали суду від 05.08.2021 року про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 13.09.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, залученим до матеріалів справи. Правом подання відзиву на позов відповідач не скористався, будь-яких доказів до суду не подавав.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що позивач в період з 15.04.2016 року по 26.03.2019 року проходив військову службу за контрактом в різних військових частинах Збройних Силах України.
Згідно з довідкою, виданої командиром військової частини польова пошта НОМЕР_7 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 14.04.2017 року № 475, в період з 19.06.2016 року по 28.09.2016 рік, з 18.10.2016 року по 23.02.2017 рік, з 09.03.2017 року по 14.04.2017 рік, ОСОБА_1 дійсно брав безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей.
Згідно з довідкою, виданої командиром військової частини НОМЕР_8 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення від 17.08.2018 року № 1153, в період з 12.01.2018 по 25.02.2018, з 08.03.2018 по 09.06.2018, з 20.06.2018 по 04.08.2018 ОСОБА_1 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи в районах та в періоди здійснення зазначених заходів.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2019 р. № 25-РС, позивача було звільнено з військової служби та з 26.03.2019 року виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення, що підтверджується записом № 15 військового квитка серія НОМЕР_6 від 22.05.2008 р.
З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2017 року позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_5 від 04.02.2017 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
10.06.2021 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою від 10.06.2021 року вх. №2892 про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпуски, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік.
Командиром військової частини НОМЕР_1 було надано відповідь за вих. № 691//147 від 15.06.2021 року, у якій відповідач відмовив у виплаті компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпуски за період з 2018 року по 2019 рік та зазначив, що така виплата здійснюється на підставі відповідного рішення суду, яке набрало законної сили.
Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2018 року по 2019 рік при звільненні зі служби, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним обставинам суд врахував таке.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР Про відпустки (далі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види щорічних відпусток основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
У відповідності до положень статті 16-1 Закону України Про відпустки, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Приписами статті 5 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року № 3551 XII (далі Закон № 3551 XII) встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
У відповідності до статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі, якщо Законом України Про відпустки або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Згідно статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 Про часткову мобілізацію, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, припиняється.
Відповідно до частини 8 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Так, відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Суд зазначає, що норми Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту з 2018 року по 2019 рік.
Суд вважає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Дана справа відповідає ознакам зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм викладених у постанові Верховного Суду по справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19), яка набрала законної сили 21 серпня 2019 року.
Суд враховує при ухваленні рішення у цій справі правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 (Пз/9901/4/19).
Судом, зі змісту наказу № 25-РС від 20.03.2013 про зняття ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення та виключення зі списків особового складу, з`ясовано, що на час його прийняття відповідач не провів з позивачем розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018-2019 роки.
З урахуванням наведеного суд зазанчає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби - 26.03.2019 р.
При цьому, суд не вбачає підстав для зазначення у рішенні кількості днів додаткової відпустки (28 днів), що підлягає компенсації, оскільки обов`язок щодо визначення конкретної кількості днів невикористаної відпустки покладається на відповідача.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
В ході розгляду справи відповідачем не було доведено правомірність своїх дій у спірних відносинах, у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України Про судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241, 246, 291 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 26.03.2019 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 26.03.2019 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя І.В. Тулянцева