Справа № 320/1718/19
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року № 320/1718/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г, розглянувши в м. Києві у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, відповідач при винесенні наказу від 05.10.2018 № 2078 було порушено вимоги підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України. Стверджує, що даним наказом порушено права позивача, оскільки нею до початку перевірки не було реалізовано право на надання документів, пояснень з приводу тих питань, які виникли в податкового орану. Як наслідок без достатньої підстави проведено перевірку, без її участі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву в яких останній зазначив, що діяв відповідно до норм чинного законодавства.

Позивачем надано відповідь на відзив в якій останній зазначив, що доводи викладені у відзиві необґрунтовані та належним чином не підтвердженні доказами.

Розглянувши позовну заяву, відзив відповідача на позов, відповідь на відзив, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Так, податковим органом було направлено запит «Про надання інформації» від 31.05.2018 №2332/ФОП/10-36-13-04 на податкову адресу позивача, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням.

Відповідно до даного рекомендованого повідомлення вбачається, що конверт було вручено особі за довіреністю - Кузьменко.

У зв`язку з не наданням запитувальної інформації ГУ ДФС у Київській області на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України видано наказ від 05.10.2018 №2078 «Про проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 » та направлення на проведення перевірки від 05.10.2018 №902/10-36-13-04, котрі були направлені рекомендованим поштовим відправленням, який був повернутий податковому органу.

Податковим органом на підставі п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України, відповідно до наказу від 05.10.2018 №2078 «Про проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 » та направлення на проведення перевірки від 05.10.2018 №902/10-36-13-04 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань повноти нарахування та сплати податку на додану вартість ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017. За результатами якої складено Акт перевірки №912/10-36-13-04/ НОМЕР_1 від 29.10.2018.

ГУ ДФС у Київській області 26.11.2018 прийнято податкові повідомлення-рішення № про нарахування штрафних санкцій на суму 510 грн. № про нарахування штрафних санкцій на суму 167897,73 грн..

Позивач вважає, що наказ про проведення перевірки позивача є протиправним, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Досліджуючи питання правомірності винесення оскаржуваного наказу суд зазначає таке.

Як зазначено у пункті 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється, зокрема, у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

У підпункті 78.1.1 пункту 78.1 статті 7 8 ПК У країни передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності такої обставини: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Судом встановлено, що позивач особисто не отримувала жодного запиту від податкових органів про надання документів та письмових пояснень. Даний конверту було отримано особою на прізвище ОСОБА_2 .

Судом досліджено рекомендоване повідомлення, з якого вбачається, що воно не містить підпису особи - ОСОБА_2 , яка отримувала конверт. Як стверджує позивач та не спростовано відповідачем особа з прізвищем ОСОБА_2 у неї не працює, що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_1 .. Крім того, позивач не уповноважувала особу на прізвище « ОСОБА_2 » на отримання листа, документів, чи на представництво її інтересів в податкових органах, що підтверджується інформацією з реєстру довіреностей (№ витягу 38745331 від 12.03.2019) , з якого вбачається, що всі довіреності, які позивач видавала впродовж своєї діяльності вичерпали свою дію.

Відтак позивач не мала можливості надати копії документів та пояснень для обґрунтування фактів.

Також позивач стверджує, що наказ на проведення перевірки остання також не отримувала.

Судом встановлено, що дійсно позивач не отримувала наказ на проведення перевірки, оскільки даний конверт повернутий до податкового органу.

Відповідно до вимог п.42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Враховуючи те, що відповідний запит №2331/ФОП/10-36-13-04 від 31.05.2018 ГУ ДФС у Київській області про надання інформації не вручався позивачу особисто та відсутнє повідомлення про вручення позивачу листа з цим запитом, суд дійшов висновку, що ГУ ДФС у Київській області неправомірно видало оскаржуваний наказ про проведення перевірки.

Разом з тим, документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 на підставі наказу №2078 від 05.10.2018 реалізована шляхом складання Акту перевірки від 29.10.2018 №912/10-36-13-04/ НОМЕР_1 та встановлено порушенням позивачем податкового законодавства.

Пунктом 19 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому, на думку суду оскарження після реалізації здійсненої перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 №826/17123/18.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що в межах наведеної справи Верховний Суд відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

Водночас, Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду формулює правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України.

Беручи до уваги те, що перевірка на підставі наказу №2078 від 05.10.2018 реалізована контролюючим органом, в межах даної адміністративної справи відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу №2078 від 05.10.2018, адже захист порушеного права позивача має відбуватися шляхом оскарження податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідком здійснення відповідної перевірки.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що наведені вище факти порушення відповідачем порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача підтверджують як неправомірність самої перевірки, так і є достатньою підставою для визнання протиправними та скасування винесених за наслідками такої перевірки рішень, а саме податкових повідомлень-рішень.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 02.05.2018 року у справі № 804/3006/17, від 05.05.2018 року у справі № 810/3188/17, від 18.04.2018 року №804/2230/15, в яких зазначено, що у випадку протиправності дій щодо проведення перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242- 246, 250, 251, 255, 295, 297, КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.