Справа № 420/12159/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Загрійчук О.В.

позивача не з`явився

представника відповідача Безугла А.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження (у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в системі «EASYCON») справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.09.2021 р. за вхід.№51874/21, просить:

визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо зазначення в наказі від 07.06.2021 №891 о/с стажу служби ОСОБА_1 у розмірі 22 роки 9 місяців 17 днів та кількості днів невикористаної відпустки;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області внести зміни до наказу від 07.06.2021 №891 о/с в частині, що стосується ОСОБА_1 , виклавши частину, що стосується стажу служби в наступні редакції:

«Вислуга років на день звільнення складає:

У календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років складає - 25 років 2 місяць 15 днів;

Для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 25 років 2 місяць 15 днів;

Усього для призначення пенсії - 25 років 2 місяць 15 днів»;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області внести зміни до наказу від 07.06.2021 № 891 о/с в частині, що стосується ОСОБА_1 , виклавши частину, що стосується кількості діб не використаної відпустки, збільшивши їх на кількість не наданих днів відпочинку в порядку компенсації за виконання службових обов`язків у святкові дні в кількості 141 доба;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально побутових питань в 2020 та 2021 та не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 07.11.2015 по 07.06.2021 наростаючим підсумком, з урахуванням раніше сплачених сум;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в 2020, в розмірі місячного грошового забезпечення кожну;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в 2021, в розмірі місячного грошового забезпечення кожну.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

По-перше, Наказом ГУМВС №1583 о/с від 06.11.015 (в редакції наказу ГУМВС №15 о/с від 26.11.2018)визначено, що вислуга років на момент звільнення з міліції складає в календарному обчисленні 19 років 07 місяців 15 днів.

Службу в ГУНП позивач проходив з 07.11.2015 по 07.06.2021 - вислуга років в підрозділах поліції складає в календарному обчисленні 5 років 07 місяців 0 днів.

Відтак, вислуга років на день звільнення складає 25 років 2 місяці 15 днів.

При цьому, у наказі про звільнення №891 о/с від 07.06.2021 року вислуга років на день звільнення зазначена - 22 роки 09 місяців 17 днів, що не відповідає фактичним обставинам.

По-друге, п. 20 р. І Порядку №260 визначено, що за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку (у порядку компенсації) надається протягом двох наступних місяців.

Згідно листа ГУНП в Одеській області №572/зі від 18.08.2021 р. за період служби в національній поліції позивач напрацював 122 дні у вихідні та святкові, без надання відповідного часу для відпочинку.

Таким чином, замість ґрунтовних 141 доби (а саме 19 днів за невикористану відпустку в 2021 році та 122 дні відпочинку за інші періоди) відповідач вказав виключно 19 днів.

По-третє, відповідно до ч.5 ст. 94 Закону №580-VІІІ, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

За період перебування позивача на посаді, останньому було нараховано та виплачено грошове забезпечення, яке складалось з посадового окладу, надбавки за спеціальне військове звання, надбавки за вислугу років та щомісячної премії.

Індексація грошового забезпечення за спірний період у відомостях про грошове забезпечення позивача відсутня.

По-четверте, п. 13 р. ІІ Порядку №260 встановлено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.

Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Згідно додатку до листа №14/216зві від 16.07.202 р. грошове забезпечення позивача у серпні 2020 р. - 22348,99 грн., у жовтні 2020 р. - 21334,04 грн., у травні 2021 р. - 23363,95 грн.

Таким чином, заборгованість ГУНП в Одеській області з матеріальної допомоги на оздоровлення в 2020 році складає: 22348,99 грн. - 7788,71 грн. = 14560,28 грн., а з матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань: 21334,04 грн. - 7975,00 грн. = 13359,04 грн.

Разом з цим, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2021 році не виплачена взагалі.

Отже, не нараховані та не виплачені суми підлягають стягненню з відповідача.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 20.07.2021 р. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.09.2021 р.

Ухвала про відкриття провадження по справі вручена представнику ГУНП 05.08.2021 р.

25.08.2021 року за вхід.№ЕП/22524/21 (з урахуванням вихідних днів - День незалежності України) надійшов відзив ГУНП в Одеській області, який обґрунтовано наступним.

По-перше, відповідно до витягу з послужного списку позивача, позивач за весь період не проходив службу в поліції в умовах та не обіймав посади, що визначені як пільгові (відповідно до пункту 3 Постанови №393), тому вислуга років служби в поліції має обчислюється за загальним правилом.

По-друге, розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків. Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців (ст. 91 ЗУ «Про Національну поліцію»).

Головне управління зазначає, що залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженою ним органу.

У відділі правового забезпечення в якому працював позивач відсутній журнал обліку робочого часу, що підтверджував би дату та час його прибуття.

Головне управління зазначає, що відповідь УДЗ ГУНП в Одеській області не є процесуальним способом підтвердження роботи у вихідні дні.

По-третє, щодо матеріальної допомоги на оздоровлений та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, зазначаємо, що фінансування за відповідним критерієм здійснюється Національною поліцією України на відповідний рахунок Головного управління. Так, в період визначений позивачем відповідною фінансування не надходило, що підтверджується листом УФЗБО ГУНП у Одеській області від 16.08.2021 №14/982.

Крім того, розмір матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань установлюється керівником з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого у кошторисі.

По-четверте, до Постанови КМУ від 17.03.2003 р. №1078 18 жовтня 2017 року внесено зміни постановою №782 та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення. До цього моменту Порядок №1078 не передбачав виплату індексації поліцейським.

21.09.2021 року за вхід.№51874/21 надійшла заява про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 21.09.2021 року продовжено підготовче провадження по справі.

12.10.2021 р. за вхід.№56304/21 надійшов відзив на уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 18.10.2021 закрито підготовче провадження по справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 проходив службу в ГУМВС України в Одеській області з 20.08.1998 р. по 06.11.2015 року, що складає 17 років 2 місяці 17 днів. Вказане підтверджується послужним списком та розрахунком вислуги років.

ОСОБА_1 проходив службу в ГУНП в Одеській області з 07.11.2015 р. по 07.06.2021 р., що складає 5 років 07 місяців 0 днів.

Загалом вислуга років ОСОБА_1 становить 22 роки 09 місяців 17 днів.

За період служби в органах поліції ОСОБА_1 виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу, що підтверджується наказами від 07.07.2016 р. №616 о/с, від 22.08.2017 р. №1337 о/с, від 22.10.2018 р. №1576 о/с, від 19.09.2019 р. №1232 о/с.

У 2020 році матеріальна допомога на оздоровлення виплачена у розмірі 7788,71 грн, а матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 7975,00 грн.

У 2021 році матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не виплачена.

Згідно довідок про грошове забезпечення ОСОБА_1 , індексація грошового забезпечення виплачена з листопада 2017 року по день звільнення.

За період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року індексація грошового забезпечення позивача не виплачувалась.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки.

Щодо індексації грошового забезпечення.

Відповідно до ч.1-2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з частини п`ятої статті 94 Закону України "Про Національну поліцію", грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон України №1282-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з ст. 4 Закону №1282-ХІІ (в редакції від 02.12.2012 року), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 року, який набув чинності 01.01.2016 року, було внесено зміни у частину першу статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та цифри "101" замінено цифрами "103".

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

До вказаної постанови внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

Згідно з п.11 вказаного Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п. 6 Порядку, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

При цьому Порядок №1078 лише деталізує та розвиває норми законів, якими передбачений обов`язок індексувати грошові доходи населення.

Посилання відповідача на те, що право на індексацію грошового забезпечення виникло після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №782 від 18.10.2017, відхиляються судом з підстав, наведених у постанові Верховного Суду по справі №160/35/20 від 21.01.2021 року.

Так, у постанові Верховного Суду по справі № 160/35/20 від 21.01.2021 року, Суд з приводу застосування норм постанови КМУ №782 від 18.10.2017 зазначив таке:

«…Аналізуючи правові норми Закону №2017-ІІІ та Закону №1282-ХІІ індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи…

49. Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 вказав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

50. Верховний Суд наголошує, що, згідно зі статтями 18, 19 Закону №2017-III, індексація є відповідною соціальною гарантією, оскільки це є виплата, що спрямована на забезпечення достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати. А тому, враховуючи, що частиною п`ятою статті 94 Закону №580-VIII, на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що грошове забезпечення поліцейських підлягає індексації, є обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності протиправної бездіяльності Управління щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 серпня 2017 року.

51. Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування спірної індексації до 24 жовтня 2017 року, тобто до внесення змін до Порядку №1078, є необґрунтованими, оскільки Законом №580-VIII має вищу юридичну силу ніж Порядок №1078…».

Враховуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, суд доходить висновку, що доводи відповідача є безпідставними та відхиляються судом.

Більш того, в силу положень ч.2 ст.8 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31.10.2017 року включно.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та належать задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017 року, та, як наслідок, зобов`язання нарахувати та виплатити таку індексацію.

При цьому, суд вважає необгрунтованою вимогу позивача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з листопада 2017 року по день звільнення, оскільки згідно довідок про грошове забезпечення ОСОБА_1 , індексація грошового забезпечення виплачена з листопада 2017 року по день звільнення.

Щодо розрахунку вислуги років.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив службу в ГУМВС України в Одеській області з 20.08.1998 р. по 06.11.2015 року, що складає 17 років 2 місяці 17 днів. Вказане підтверджується послужним списком та розрахунком вислуги років.

ОСОБА_1 проходив службу в ГУНП в Одеській області з 07.11.2015 р. по 07.06.2021 р., що складає 5 років 07 місяців 0 днів.

Загалом вислуга років ОСОБА_1 становить 22 роки 09 місяців 17 днів.

Як свідчить розрахунок вислуги років, позивач за весь період не проходив службу в поліції в умовах та не обіймав посади, що визначені як пільгові (відповідно до пункту 3 Постанови №393), тому вислуга років служби в поліції має обчислюється за загальним правилом (в календарному обчисленні).

Крім того, ОСОБА_1 ознайомлений та погодився із вказаним розрахунком 21.07.2021 року, що підтверджує його особистий підпис.

Доказів того, що у позивача наявна вислуга років тривалістю 2 роки 4 місяці 0 днів позивачем не надано та не обґрунтовано.

При цьому, наказ №15 о/с від 26.11.2018 року містить вислугу років: 19 років 07 місяців 15 днів. Однак, до цього наказу не надано розрахунок вислуги років, який підтверджує таку вислугу.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимоги про збільшення кількості діб невикористаної відпустки на кількість не наданих днів відпочинку.

Відпустка - час відпочинку, який обчислюється в календарних днях і надається працівникам із збереженням місця роботи і заробітної плати.

Основним законом що регулює відпустки є Закон України «Про відпустки». Згідно з ним відпустки бувають:

1) щорічні відпустки:

основна відпустка (стаття 6 Закону);

додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 Закону);

додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону);

інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 Закону);

4) соціальні відпустки:

відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 Закону);

відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 Закону);

відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 Закону);

додаткова відпустка працівникам, які мають дітей (стаття 19 Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 Закону).

Дні відпочинку надаються за роботу у святковий або неробочий день і відбуття або повернення з відрядження у вихідний.

Частиною 5 статті 91 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки.

Отже, спеціальним законом визначено надання днів відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні виключно протягом двох наступних місяців.

При цьому, вказана норма закону не визначає можливість грошової компенсації за дні відпочинку.

Окремо слід зазначити, що до спірних правовідносин застосовуються і загальні правові норми, у даному випадку норми трудового права.

Залучення працівників до роботи у вихідні дні провалиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженою ним органу.

Належних доказів (письмового наказу керівника) про залучення ОСОБА_1 до роботи у вихідні та святкові дні матеріали справи не містять.

Разом з цим, лист №1/572/зі від 18.08.2021 р. не може слугувати належним та допустимим доказом залучення позивача до роботи у вихідні та святкові дні, оскільки розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції, я передбачено ст. 91 ЗУ «Про Національну поліцію».

Поряд з цим, необхідно зазначити, що вимога позивача щодо збільшення кількості діб не використаної відпустки на кількість не наданих днів відпочинку в порядку компенсації за виконання службових обов`язків у святкові дні в кількості 141 доба не грунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки , як зазначено вище, грошова компенсація за дні відпочинку не надається.

Відтак, вказана вимога позивача задоволенню не підлягає.

Щодо матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально побутових питань.

За період служби в органах поліції ОСОБА_1 виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу, що підтверджується наказами від 07.07.2016 р. №616 о/с, від 22.08.2017 р. №1337 о/с, від 22.10.2018 р. №1576 о/с, від 19.09.2019 р. №1232 о/с.

У 2020 році матеріальна допомога на оздоровлення виплачена у розмірі 7788,71 грн., а матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 7975,00 грн.

У 2021 році матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не виплачена.

Згідно з ч.1-2 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», надати право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення, зокрема надавати поліцейським один раз на рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» та Постанови №988 з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання. (далі - Порядок № 260).

Згідно з п.5 Розділу І вказаного Порядку грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 13 Розділу І Порядку №260 визначено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.

Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Отже, з системного аналізу наведених норм права виходить, що матеріальна допомога для оздоровлення та/або матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається поліцейському за двох умов:

1) подання поліцейським рапорту на отримання відповідної допомоги;

2) наявність відповідних бюджетних асигнувань на зазначені цілі.

Суд зазначає, що зазначеними вище нормами чинного законодавства, не визначено імперативного обов`язку для керівника органу поліції надавати в обов`язковому порядку щороку матеріальну допомогу як для оздоровлення, так і для вирішення соціально-побутових питань, які в свою чергу є додатковими видами грошового забезпечення, не є постійними та обов`язковими і надаються в межах затверджених асигнувань.

Також, суд звертає увагу і на те, що фактично позивачу не було відмовлено у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а лише вказано на те, що наданий час в Управлінні відсутні необхідні асигнування для виплати матеріальної допомоги.

Крім того, суд звертає увагу на те, що виплата відповідачем грошових коштів без наявності відповідних асигнувань, фактично буде вважатися порушенням бюджетного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач під час вирішення питання про надання позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань діяв обґрунтовано та в межах наданих повноважень.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд, обираючи стандарт доказування, який має використовуватися, віддає перевагу стандарту «поза розумним сумнівом» перед стандартом «баланс ймовірностей». Це означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що у його достовірності взагалі немає сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 2-9, 241, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Головне управління Національної поліції в Одеській області (адреса: 65080, м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-а, , адреса для листування: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12)

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА