Справа № 240/20723/21
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 102000000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Нагірняк М.Ф.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області щодо відмови йому в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;
- зобов`язати Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області оформити та видати йому паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що у зв`язку з досягненням 16 - річного віку звернувся до Відповідача із заявою про оформлення та видачу йому паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, передбаченої діючим Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, та з прикладенням всіх необхідних для отримання такого виду паспорта документів. Позивач стверджує, що паспорт громадянина України може виготовлятися не тільки у формі картки з безконтактним електронним носієм, а й у формі паспортної книжечки. З огляду на чинне на сьогодні правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, Позивач вважає, що відмова Відповідачу у видачі йому паспорта громадянина України у формі книжечки є позбавлення його як громадянки України права вибору форми документа, що посвідчує особу власника і підтверджує громадянство України, є неправомірним, і протирічить Конституції України та рішенню Великої Палати Верховного Суду у справі № 806/3265/17.
Ухвалою суду від 07.09.2021року позовну заяву прийнято розгляду та зважаючи на незначну складність справи її призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник Відповідача, Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, направив відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечується. Відповідач зазначив, що 14.07.2021 Позивач звертався до Коростенського відділу із заявою вільної форми із проханням видати йому паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки, у зв`язку із досягненням 16-ти річчя. До своєї заяви Позивачем не було долучено повний перелік документів. Заява Позивача була розглянута у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР. Листом-відповіддю №К-5/6/1820-21/1820/579-21 від 31.07.2021 Позивачу було роз`яснено які саме адміністративні послуги надає відповідний територіальний підрозділ, та яка саме процедура і перелік документів необхідних для оформлення паспорта громадянина України як у формі ID картки так і у формі книжечки. Проте Позивач після отримання вищезазначеної відповіді до підрозділу за конкретною адміністративною послугою із визначеним пакетом документів не звертався.
Окрім того, на момент звернення Позивача до територіального підрозділу, йому виповнився 21 рік, у зв`язку із чим, передумовою оформлення паспорта громадянина України є необхідність проходження процедури встановлення особи.
Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо процедури вклеювання фотокартки до паспорта зразка 1994року громадянина України у зв`язку із досягненням 45-річного віку регулюються правовими нормами Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. N 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 02.09.1993 року N 3423-XII) (надалі - Положення про паспорт громадянина України), що були чинні на день виникнення таких відносин.
Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач, ОСОБА_1 , є особою ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто особою, яка на даний час досягла 21 річного віку, що підтверджується дослідженою судом копією свідоцтва про його народження (а.с.6).
Судом встановлено та визнається сторонами, що 14.07.2021 року Позивач звертався до Відповідача, Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, із заявою про видачу йому паспорта громадянина України у вигляді книжечки з можливістю вклеювання фотографії, без жодного електронного носія інформації, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, без зняття біометричної інформації та без внесення відомостей про неї до Єдиного державного демографічного реєстру. Ця заява мотивована тим, що через свої релігійні переконання Позивач відмовляється від присвоєння йому цифрового ідентифікатора особистості у виді унікального номера запису в реєстрі, від зняття біометричної інформації щодо себе та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі. Посилаючись на положення ст. 35 Конституції України, яка гарантує право на свободу світогляду і віросповідання, позивачка просила оформити їй паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки за зразком 1994 року відповідно до Положення про паспорт N 2503-XII (а.с.7).
Листом від 31.07.2021року Відповідач надав відповідь Позивачу, зазначивши, що паспортизація громадян України здійснюється відповідно до вимог Закону України від 20 листопада 2012 року N 5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон N 5492-VI), яким встановлено форму, зокрема, такого документа, як паспорт громадянина України, та вимоги/умови щодо його отримання. Зразок і технічний опис бланка паспорта громадянина України затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року N 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова N 302), відповідно до якої з 01 листопада 2016 року паспорт громадянина України виготовляється лише у формі пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого тією ж Постановою N 302. Крім того, Відповідач зазначив, що Позивачем не надано відповідного судового рішення, а тому законні підстави для виготовлення паспорта громадянина України в іншій формі чи іншим способом, ніж це встановлено Законом N 5492-VI та Постановою N 302, у Відділу УДМС відсутні.
Жодних посилань на невідповідність звернення Позивача Постанові N 302 такий лист-відмова не містить, а тому такі доводи Відповідача, наведені у відзиві, суд не враховує (а.с.8).
Таке рішення Відповідача за результатами розгляду звернення Позивача не в повній мірі ґрунтується на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закон N 5492-VI до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, та посвідчують особу і підтверджують громадянство України відноситься паспорт громадянина України.
Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 цього Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Безспірно, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, про що прямо зазначено в ч.1 ст.21 цього ж Закону N5492-VI).
Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.
Разом з тим, суд враховує, що відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт N 2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.
Водночас, п. 1 Постанови N 302) затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2, зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4, Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України. Пунктом 131 Постанови N 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вносяться, окрім іншого, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.
Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.
Позивач в позові посилається на порушення принципу поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки вона згоди на таку обробку не надає в силу своїх релігійних переконань.
Безспірно, згідно ч. 1 ст. 6 Закону України від 01 червня 2010 року N 2297-VI "Про захист персональних даних", мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.
Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст. 2 Закону N 2297-VI).
За змістом ч. 5, 6 ст. 6 вказаного Закону обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.
Водночас, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи, а особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018року у зразковій справі N806/3265/17(Пз/9901/2/18 (провадження N 11-460заі18) зробила висновок, що норми Закону N 5492-VI на відміну від норм Положення N 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.
Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних данних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII.
Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача частково ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають частковому задоволенню.
Відмова Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України у формі книжечки, викладена в листі від 31.07.2021року, є протиправною та підлягає скасуванню, так як Позивач має право на оформлення та видачу такого паспорта.
Одночасно суд зазначає про передчасність доводів Позивача щодо наявності підстав для зобов`язання Відповідача оформити та видати йому паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.
Позивач не врахував, що за приписами п.43 Порядку N302 у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, окрім іншого, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до МВС, Національної поліції, Мін`юсту, органів ДФС, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник.
Судом встановлено, що серед документів, які подавав Позивач згідно заяви від 14.07.2021року були відсутні документи з її фотокартками, що безспірно слугує підставою для проведення процедури встановлення особи.
Суд наголошує, що в розумінні вимог цього п.43 Порядку N302 подання при звернені особи, яка досягла 18-річного віку, для оформлення паспорту офіційних документів із фотографіями цієї особи виключає таку процедуру встановлення особи.
В розумінні вимог п.44 Порядку N302 за результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі свідоцтва про народження, а також перевірки факту належності особи до громадянства України працівником територіального підрозділу ДМС складається висновок за встановленою МВС формою, який затверджується керівником територіального органу ДМС або його заступником.
Такий позитивний висновок є підставою для видачі паспорту, а якщо за результатами проведення зазначеної процедури особу не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта.
Доказів проходження Позивачем процедури встановлення особи суду не надано.
У відзиві на позов Відповідач стверджує, що така процедура ідентифікації особи Позивача не проводилася.
Таким чином, для оформлення та видачі Позивачу, як особі, яка досягла 21-річного віку, паспорту громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, слід надати до Відповідача, окрім інших, офіційні документи із своєю фотографією або звернутися для проведення процедури встановлення (ідентифікації) особи.
Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.2,86,90,139-143,250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України. суд
Позов задовольнити частково, визнати протиправну відмову Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України у формі книжечки.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк