Справа № 140/9437/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року ЛуцькСправа № 140/9437/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення 01 серпня 2021 року остаточного розрахунку при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; зобов`язання нарахувати та виплатити належні при звільненні суми грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки, індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби, компенсації вартості неотриманого речового майна, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік тривалістю 26 календарних днів, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач протягом 1996-2021 років проходив військову службу в структурних підрозділах Державної прикордонної служби України, в тому числі в ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебував на всіх видах забезпечення. Під час проходження військової служби брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької області. З 01 серпня 2021 року його було звільнено у запас та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Проте у день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідач не провів з ним повний розрахунок. Так станом на 01 серпня 2021 року відповідач не виплатив грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2021 роки тривалістю 98 календарних днів; індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби; компенсацію вартості неотриманого речового майна, що належить йому до видачі; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік тривалістю 26 календарних днів; матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

Позивач вказав, що при звільненні він подавав рапорти про отримання вищевказаних коштів, однак вони залишаються без виконання. При неодноразовому зверненні до відповідача щодо виплати заборгованості останній покликався на відсутність бюджетних асигнувань.

Позивач вважає, що відсутніть асигнувань не виключає вини відповідача в невиплаті належних позивачу коштів, право на які гарантовано державою, та не звільняє його від обов`язку провести повний розрахунок, а тривала бездіяльність відповідача щодо проведення повного розрахунку є протиправною, адже про дату закінчення контракту було відомо завчасно, проте відповідач не вчинив дій, щоб провести з ним повний розрахунок у день звільнення з військової служби.

З наведених підстав ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив (а.с.26-35). В обґрунтування цієї позиції вказав, що під час проходження військової служби позивачу виплачувалось належне грошове забезпечення, яке обчислювалось та нараховувалось у межах виділених Луцькому прикордонному загону коштів. Поряд з тим відповідач зауважив, що після виделення Адміністрацією Державної прикордонної служби України коштів позивачу у вересні 2021 року було нараховано і виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Відповідач також зазначив, що нарахування індексації доходів у повному розмірі за відсутності бюджетних асигнувань у кошторисі вважається порушенням бюджетного законодавства, що є недопустимим. Тому у зв`язку з відсутністю бюджетних надходжень військовою частиною НОМЕР_1 як бюджетною установою нарахування та виплата індексації позивачу в період з 01 липня 2015 року по 30 листопада 2018 року не здійснювалась; відповідно до відомостей особистих карток грошового забезпечення позивача індексація грошового забезпечення нарахована і виплачена йому за період з 01 грудня 2018 року по 01 серпня 2021 року.

Крім того, військова частина НОМЕР_1 подала потребу у коштах до Адміністрації Державної прикордонної служби України для виплати ОСОБА_1 компенсації вартості неотриманого речового майна, однак станом на 23 вересня 2021 року кошти ще не надійшли.

Разом з тим, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік відповідно до пункту 1 глави 6 розділу IV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за №854/32306; далі - Інструкція №558) матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань може надаватися військовослужбовцям у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі, за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби; розмір допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення. Умовами виплати цієї допомоги, крім наявності бюджетних асигнувань на ці цілі, є подання військовослужбовцем під час перебування на військовій службі рапорту та позитивного рішення комісії. Проте у 2021 році кошти на виплату матеріальної допомоги у 2021 році військовій частині НОМЕР_1 не виділялись, протокол про прийняте позитивне рішення комісії на виплату матеріальної допомоги позивачу у військовій частині НОМЕР_1 відсутній, тому ОСОБА_1 така допомога не виплачувалась.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

25 жовтня 2021 року позивач уточнив позовні вимоги та у зв`язку з частковим погашенням у вересні 2021 року відповідачем заборгованості просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення 01 серпня 2021 року остаточного розрахунку при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити компенсацію вартості неотриманого речового майна в сумі 53348,02 грн, індексацію грошового забезпечення за період липень 2015 року - березень 2018 року та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рі (а.с.52).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від сторін не надходило.

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 у період з 08 лютого 1999 року по 01 серпня 2021 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 13 серпня 2021 року №12/416 (а.с.14) та не є спірним.

Відповідно до витягу з наказу начальника 6 Прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 30 липня 2021 року №466-ос ОСОБА_1 , звільненого з військової служби в запас наказом від 05 липня 2021 року №374-ОЧ за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з 01 серпня 2021 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.12). Із наказу вбачається, що позивач щорічну основну відпустку за 2021 рік не використав, грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік йому не виплачувалась. Відповідно до цього наказу підлягає виплаті грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік за 26 календарних днів, грошова компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки загальною тривалістю 98 календарних днів.

Як видно з довідки №40 про вартість речового майна, що належить до видачі майстер-сержанту ОСОБА_1 , становить 52547,80 грн (а.с.18).

З довідки відповідача слідує, що в кошторисних призначеннях Державної прикордонної служби України були передбачені видатки для виплати індексації у 2015 році з січня по червень 2015 року (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за цей період проведена у листопаді - грудні 2015 року); починаючи з липня 2015 року та у 2016 - 2017 роках й до березня 2018 року видатки на виплату індексації не передбачені та її виплата не здійснювалася (а.с.20).

На звернення ОСОБА_2 від 16 серпня 2021 року (а.с.15-16) відповідач листом від 31 серпня 2021 року №11/9059 повідомив, що до Адміністрації Держприкордонслужби України буде здійснено запит щодо відкриття асигнувань на виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, грошової компенсації за неотримане речове майно. Після надходження коштів на рахунок військової частини вищевказані виплати будуть перераховані на картковий рахунок позивача в найкоротші терміни з урахуванням термінів їх фінансування. Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік виплачується в межах фонду грошового забезпечення. Станом на серпень 2021 року кошти на виплату цієї допомоги відсутні (а.с.17).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

На момент розгляду справи судом відповідач частково виплатив належні позивачу кошти (грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік тривалістю 26 календарних днів), а тому спір відповідно до заяви позивача від 25 жовтня 2021 року у цій частині відсутній.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За приписами пункту 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (пункт 3 статті 9 Закону №2011-XII).

Згідно зі статтями 18, 19 Закону України від 05 жовтня 2000 року №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Закон України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-XII) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-XII встановлено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону №1282-XII цифри «101» замінено цифрами «103».

Частинами першою, другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону № 1282-XII).

Статтею 9 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення встановлено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі Порядок №1078).

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. Положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

У розглядуваному випадку відповідач зазначив, що підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення стала відсутність кошторисних призначень для її виплати.

При вирішенні спору відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує також висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі №825/694/17, відповідно до яких виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19 червня 2019 року у справі №825/1987/17, від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19, від 05 лютого 2020 року у справі №825/565/17 індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по березень 2018 року, то це свідчить саме про протиправну бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за вказаний період, право на отримання якої не може обмежуватися відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, на підставі досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по березень 2018 року.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації вартості за належне до видачі та неотримане речове майно, суд зазначає, що за змістом пункту 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який набув чинності 22 березня 2016 року (далі - Порядок №178).

Як визначено пунктом 2 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Відповідно до пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 установлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком. Формою довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, визначено включення до неї, зокрема, даних щодо: найменування речового майна, року і місяця виникнення права на отримання предметів речового майна, кількості предметів, вартість за одиницю, суми грошової компенсації.

Аналізуючи наведене, слід дійти висновку, що при звільненні військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, а грошова компенсація підлягає нарахуванню відповідно до виду й кількості неотриманого речового майна та його вартості станом на 1 січня поточного року, що вказано у пункті 5 Порядку №178.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 14 липня 2021 року подав рапорт за командою про виплату йому грошової компенсації замість належних до видачі предметів майна особистого користування (а.с.48). Відповідачем не заперечується право позивача на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна у сумі 53348,02 грн, що підтверджується довідкою №40 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 . Спір щодо розміру цієї компенсації відсутній.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на відсутність коштів для виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно не є законною підставою для непроведення чи відтермінування вказаної виплати, оскільки якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України» (Заява №10972/05) вказав, що держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Оскільки чинним законодавством передбачено виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, про її виплату позивач повідомив у рапорті, однак на момент звільнення з військової служби така компенсація не була виплачена ОСОБА_2 у розмірі, підтвердженому довідкою речової служби військової частини, докази виплати компенсації відсутні і на день розгляду справи, то позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 53348,02 грн є такими, що підлягають задоволенню.

Оцінюючи доводи сторін в частині позовних вимог про нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, суд виходить із того, що порядок, умови та розміри виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення, до яких належить і зазначена матеріальна допомога, визначений розділом IV Інструкції № 558.

Відповідно до підпунктів 1, 2, 3 пункту 6 розділу IV Інструкції №558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцю на підставі рапорту, який подається за командою.

Питання щодо виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям розглядаються комісією, склад якої затверджується наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби.

Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансово-економічного підрозділу для виплати матеріальної допомоги.

Матеріальна допомога військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби або органом, у якому військовослужбовець перебуває на фінансовому забезпеченні.

Розмір матеріальної допомоги визначається на день затвердження протоколу.

З аналізу зазначених положень слідує, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань залежить від наявного фонду грошового забезпечення, затвердженого кошторисом, а її виплата здійснюється на підставі рапорту військовослужбовця за рішенням комісії.

Суд звертає увагу, що відповідачем не заперечується факт звернення позивача із рапортом за командою про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, про що зазначено у відзиві, проте жодних доказів про результати розгляду рапорту відповідачем не надано.

З наведеного слідує, що позивачем для отримання матеріальної допомоги вчинено всі необхідні дії - подано рапорт про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, а відповідач, у свою чергу, отримавши рапорт, не виніс дане питання на розгляд комісії та не закінчив його розгляд прийняттям необхідного рішення про відмову чи задоволення виплати матеріальної допомоги, чим допустив протиправну бездіяльність.

Таким чином, заява позивача про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідачем не розглянута по суті. Воднораз суд не може перебирати на себе повноваження щодо прийняття рішення про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. При цьому доводи відповідача щодо відмови у виплаті матеріальної допомоги у зв`язку із відсутністю належного бюджетного асигнування суд до уваги не приймає, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

На підставі наведених положень законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, враховуючи встановлені у справі обставини та, зокрема, ту обставину, що рапорт позивача про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань по суті відповідачем розглянутий не був, з урахуванням наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення на дату закінчення проходження позивачем військової служби - 01 серпня 2021 року - остаточного розрахунку та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити належні при звільненні компенсацію вартості неотриманого речового майна в сумі 53348,02 грн, індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з липня 2015 року по березень 2018 року включно; визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неналежного розгляду рапорту позивача про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік та зобов`язання відповідача розглянути рапорт про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи 14321661) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення з ОСОБА_1 01 серпня 2021 року остаточного розрахунку при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належні при звільненні компенсацію вартості неотриманого речового майна у сумі 53348,02 грн, індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з липня 2015 року по березень 2018 року включно.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк