Справа № 420/3294/21
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/3294/21
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Одеської обласної прокуратури (надалі відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати пункт 8 наказу виконувача обов`язків Одеської обласної прокуратури Безрукого Т. від 28.01.2021 року №179к про не виплату премії прокурору Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 за січень 2021 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача 8204,00 грн., що складає 100% від заробітної плати прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 за січень 2021 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що пунктом 8 наказу виконувача обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури Безрукого Т. №179к від 28.01.2021 року у січні 2021 року її було позбавлено премії у розмірі 100% за неякісне виконання завдань. Позивач не погоджується з позбавлення її премії, посилаючись як на порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу встановленого законодавством порядку зменшення розміру премії, так і на відсутність фактичних підстав для позбавлення позивача премії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 року позов задоволено частково наступним чином: визнано протиправним та скасовано пункт 8 наказу виконувача обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури Т. Безрукого від 28.01.2021 року №179к про не виплату премії прокурору Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 у січні 2021 року та зобов`язано Одеську обласну прокуратуру вирішити питання щодо преміювання ОСОБА_1 у січні 2021 року, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач з 15.12.2015 року була призначена на посаду прокурора Іллічівської місцевої прокуратури.

Наказом Одеської обласної прокуратури №179к від 28.01.2021 року, який підписано виконувачем обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури Т. Безруким (а.с.93), було вирішено питання преміювання прокурорських працівників місцевих прокуратур Одеської області, а також службовців та державних службовців апарату обласної прокуратури та місцевих прокуратур, водіїв, прибиральників службових приміщень обласної прокуратури та місцевих прокуратур.

Пунктом 8 цього наказу позивача, та ще двох працівників прокуратури було позбавлено премії за неякісне виконання завдань.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про позбавлення її премії, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про позбавлення позивача премії, як акт індивідуальної дії, не відповідає вимогам ясності, доступності, зрозумілості та обґрунтованості, оскільки в ньому не зазначено зміст та/або не конкретизовано положення (абзац, пункт, частина, стаття тощо) нормативно-правових актів відповідно до яких його прийнято, тобто не конкретизовано юридичні підстави його прийняття щодо позивача та взагалі не зазначено фактичні підстави прийняття наказу щодо позивача, в тому числі рапорт, на якій відповідач посилається у відзиві на позовну заяву, а також не конкретизовано обставини щодо неякісного виконання завдань, за які вирішено не виплачувати премію позивачу у січні 2021 року.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні питання про те, чи на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України відповідачем спірним наказом позбавлено позивача премії, суду необхідно виходити з чинних на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про оплату праці», постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року №505 (далі Постанова №505) та Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженим Наказом Генеральної прокуратури України 09.08.2017 року №234, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.08.2017 року за №1028/30896 (далі Положення №234).

Закон України «Про оплату праці» відносить премії до заохочувальних виплат.

Постанова №505 надає право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання.

Так, згідно з п.п.2, 6, розділу 1 Положення №234 преміювання працівників Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих прокуратур, Національної академії прокуратури України та членів Комісії здійснюється щомісяця пропорційно до відпрацьованого часу в межах фонду преміювання, затвердженого в кошторисах, та економії фонду оплати праці.

У разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань, погіршення ефективності роботи і порушення трудової дисципліни премія виплачується в меншому розмірі або не виплачується взагалі.

Відповідно до п.3 розділу ІІ Положення №234 у разі неналежного виконання працівниками, членами Комісії службових обов`язків, що зумовлює невиплату премії або її виплату в меншому розмірі, перший заступник та заступники Генерального прокурора, керівники самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, Національної академії прокуратури України, а також голова Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, керівники місцевих прокуратур складають рапорти з обґрунтуванням підстав та відсотка, на який пропонується зменшити розмір премії.

Рапорт про невиплату премії або її виплату в меншому розмірі погоджується з відповідними заступниками Генерального прокурора, керівниками регіональних прокуратур, ректором Національної академії прокуратури України і до 18 числа кожного місяця передається до кадрового підрозділу.

Як вбачається з матеріалів справи, начальником відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Одеської обласної прокуратури (відділу №09/1/3) ОСОБА_2 підготовлено та підписано рапорт, в якому викладені обставини, які були кваліфіковані відповідачем у спірному наказі як неякісне виконання позивачем завдань.

Даний рапорт було погоджено з в.о. керівника Одеської обласної прокуратури Веніславським В.В. 16.01.2021 року.

Крім того, даний рапорт було також погоджено з в.о. начальника управління Ющенко Т., та заступником керівника обласної прокуратури Вербицьким Д. (а.с.21-22).

Таким чином, відповідач дотримався встановленої п.3 розділу ІІ Положення №234 процедури ініціювання питання про позбавлення позивача премії, оскільки обов`язковий в такій процедурі рапорт з обґрунтуванням підстав для невиплати премії був складений уповноваженою на те посадовою особою - керівником структурного підрозділу регіональної прокуратури, та погоджений також уповноваженою на те посадовою особою - керівником регіональної прокуратури.

Відтак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуваний пункт наказу №179к прийнятий відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені законом, оскільки оскаржуване рішення прийнято уповноваженим на те суб`єктом із дотриманням визначеної законодавством процедури, що врегульована Постановою №505 та Положенням №234, тобто шляхом видання наказу на підставі відповідного рапорту керівника структурного підрозділу регіональної прокуратури, погодженого із керівником регіональної прокуратури.

Суд першої інстанції не надавав оцінку змісту вказаного рапорту на предмет того, чи є викладені в ньому обставини та факти достатніми підставами для висновку про неякісне виконання позивачем завдань, однак прийшов до висновку про неправомірність пункту 8 наказу №179к з тих підстав, що в ньому відсутні посилання на конкретні норми законодавства, які порушені позивачем, на вищевказаний рапорт та в ньому не конкретизовані ті обставини, за які вирішено позбавити позивача премії.

Колегія суддів з такою позицією суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Перш за все слід зазначити, що пунктом 8 наказу від 28.01.2021 року №179к, окрім позивача, премії були позбавлені ще два працівника прокуратури ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), і рішення щодо позбавлення премії цих працівників не є предметом оскарження у даній справі.

Оцінюючи необхідний та достатній рівень вмотивованості спірного пункту наказу №179к про позбавлення позивача премії, колегія суддів враховує те, що цим наказом вирішується питання преміювання всіх прокурорських працівників місцевих прокуратур Одеської області, а також службовців та державних службовців апарату обласної прокуратури та місцевих прокуратур, водіїв, прибиральників службових приміщень обласної прокуратури та місцевих прокуратур.

Крім того, як вже зазначено вище, спірним п.8 наказу №179к окрім позивача, премії за неякісне виконання завдань були позбавлені ще два працівника прокуратури.

Такий обсяг питань, які були вирішені наказом №179к безумовно має вплив на той обсяг доводів та мотивів, які відповідач міг та повинен був відобразити в обґрунтування спірного рішення відносно позивача.

Як вже зазначено вище, згідно п.6, розділу 1 Положення №234 у разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань, погіршення ефективності роботи і порушення трудової дисципліни премія виплачується в меншому розмірі або не виплачується взагалі.

В пункті 8 наказу №179к відповідач вказав одну з передбачених у п.6 розділу 1 Положення №234 підстав - неякісне виконання завдань.

Обґрунтування такої підстави міститься в рапорті начальника відділу №09/1/3 Одеської обласної прокуратури Білокур О.А., який є обов`язковим документом для прийняття спірного рішення.

Враховуючи ту велику кількість осіб, яких стосується наказ Одеської обласної прокуратури від 28.01.2021 року №179к та кількість вирішених цим наказом питань, колегія суддів вважає, що відображення в пункті 8 цього наказу відносно позивача передбаченої п.6 розділу 1 Положення №234 підстави для позбавлення позивача премії без викладення в цьому пункті всіх обставин та фактів, які зумовили таке рішення, не свідчить про необґрунтованість спірного пункту цього наказу, оскільки детальне обґрунтування висновку про неякісне виконання позивачем завдань наведено в рапорті начальника відділу №09/1/3 Одеської обласної прокуратури Білокур О.А., який є обов`язковим документом в процедурі позбавлення премії працівника прокуратури.

Абзац 3 п.3 розділу ІІ Положення №234 вимагає, щоб мотивовані пропозиції про невиплату премії або її виплату в меншому розмірі були доведені до відома працівників відповідної прокуратури, Національної академії прокуратури України, членів Комісії.

Ця норма направлена на забезпечення права працівника прокуратури бути обізнаним з підставами для невиплати премії або її виплати в меншому розмірі.

Позивач не посилається на те, що була позбавлена можливості ознайомитися зі змістом вказаного рапорту.

Оцінюючи обґрунтованість висновку відповідача про неякісне виконання позивачем завдань, колегія суддів виходить з наступного.

При вирішенні питання про межі судового контролю під час оцінки змісту вказаного рапорту на предмет того, чи є викладені в ньому обставини та факти достатніми підставами для висновку про неякісне виконання позивачем завдань та позбавлення позивача премії, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, яким вироблена позиція, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п.111 рішення від 31.07.2008 року у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» (CASE OF DRUЋSTEVNН ZБLOЋNA PRIA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC); п.156-157, 159 рішення від 21.07.2011 року у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. Проти Кіпру» (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п.44 рішення від 22.11.1995 року у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (CASE OF BRYAN v. THE UNITED KINGDOM); п.4 рішення Європейської комісії з прав людини щодо прийнятності від 08.03.1994 року у справі «ISKCON та 8 інших проти Об`єднаного Королівства» (ISKCON and 8 Others against the United Kingdom); п.47-56 рішення від 02.12.2010 року у справі «Путтер проти Болгарії» (CASE OF PUTTER v. BULGARIA).

Оскільки рапорт начальника відділу №09/1/3 Одеської обласної прокуратури Білокур О.А. є єдиною підставою, яка зумовила прийняття спірного рішення про позбавлення позивача премії, то суду необхідно перевірити, чи не є викладені в ньому обставини та висновки довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або такими, що є помилковими щодо фактів.

Зі змісту вказаного рапорту слідує, що прокурором Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 допущено низку грубих порушень вимог кримінального процесуального законодавства, що призвело до необґрунтованої зміни кваліфікації кримінального правопорушення, незаконному повідомленні про підозру ОСОБА_5 за ч.1 ст.119 КК України, результатом чого стало ухвалення стосовно нього вироку суду за ч.1 ст.119 КК України та уникнення від покарання за ч.1 ст.115 К України. Крім того, прокурором Волобуєвою О.А. не реалізовано процесуальні повноваження для скасування незаконної постанови від 28.08.2020 року про закриття слідчим поліції вказаного кримінального провадження, розпочатого за ч.1 ст.115 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю події за фактом смерті ОСОБА_6 .. Також, серед іншого в рапорту зазначено, що прокурором Волобуєвою О.А. не вжито заходів до встановлення об`єктивних даних та не надано правову оцінку факту наявності у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та можливого вчинення злочину з особливою жорстокістю (п.4 ч.2 ст.115 КК України).

В позовній заяві позивач вказує на помилковість висновків рапорту, посилаючись на правильність кваліфікації кримінального правопорушення за ч.1 ст.119 КК України, яке було інкриміновано ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження за фактом смерті ОСОБА_6 ..

Це вказує на існування між позивачем та відповідачем спірного питання відносно правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що адміністративний суд не має повноважень оцінювати правильність кваліфікації кримінального правопорушення, яка була надана органами досудового слідства та суду в рамках кримінального судочинства

Надання відповідачем чи судом в рамках даного адміністративного спору будь-якої іншої оцінки дій ОСОБА_5 , ніж та, яка була надана вироком Овідіопольського районного суду від 07.10.2020 року, що набрав законної сили, фактично поставить під сумнів такий вирок, що буде мати ознаки порушення принципу правової визначеності, як складового елементу принципу верховенства права.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (ст.129-1 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 2 ст.14 КАС України та частиною 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 року №16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Згідно ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Овідіопольського районного суду від 07.10.2020 року по справі №509/4221/20, що набрав законної сили, ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.199 ч.1 КК України.

В мотивувальній частині цього вироку зазначено, що « ОСОБА_7 вбив через необережність гр. ОСОБА_6 , а тому кримінальну відповідальність він повинен нести за ст.119 ч.1 КК України».

Таким чином, правильність кваліфікації вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ч.1 ст.119 КК України встановлена вироком Овідіопольського районного суду від 07.10.2020 року по справі №509/4221/20, який набув законної сили, а тому в силу вимог ч.6 ст.78 КАС України це питання вже не підлягає дослідженню в рамках даного адміністративного спору.

Оскільки підставою для позбавлення позивача премії став висновок рапорту начальника відділу №09/1/3 Одеської обласної прокуратури Білокур О.А. про помилковість кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.1 ст.119 КК, а такий висновок суперечить вироку Овідіопольського районного суду від 07.10.2020 року по справі №509/4221/20, яким підтверджена правильність такої кваліфікації, то колегія суддів приходить до висновку, що позивач була позбавлена премії на підставі помилкових висновків вищевказаного рапорту.

Таким чином, пунктом 8 наказу Одеської обласної прокуратури №179к від 28.01.2021 року позивача неправомірно було позбавлено премії за неякісне виконання завдань, що є підставою для задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування цього пункту наказу стосовно позивача, але з інших підстав, ніж навів суд першої інстанції.

Що стосується способу відновлення прав позивача, то суд першої інстанції не погодився із позовною вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача премії в розмірі 8204,00 грн., що складає 100% від заробітної плати позивача, і з посиланням на абз.2 ч.4 ст.245 КАС України дійшов висновку, що права позивача слід захистити шляхом зобов`язання Одеську обласну прокуратуру вирішити питання щодо преміювання ОСОБА_1 у січні 2021 року, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Слід зазначити, що позивач не оскаржувала рішення суду першої інстанції в частині застосовного судом способу відновлення її прав.

Апелянт же заперечує проти рішення суду першої інстанції в цій частині, стверджуючи про правомірність позбавлення позивача премії спірним пунктом наказу №179к.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що розмір преміювання встановлюється (визначається) з урахуванням сумлінного відношення до виконання службових обов`язків, і в рамках даного спору конкретний відсоток розміру премії не є предметом оскарження (спору/дослідження/встановлення/тощо).

Виходячи з цього, суд першої інстанції вірно послався на положення абз.2 ч.4 ст.245 КАС України, яким передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача вирішити питання щодо преміювання ОСОБА_1 у січні 2021 року, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року змінити в частині підстав для задоволення позову.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.