Справа № 522/15807/21
Суддя: Косіцина В. В.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/522/385/21
УХВАЛА

25 листопада 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Косіциної В.В.

При секретарі Левченко К.І.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови по адміністративне правопорушення № 058/20 від 06.02.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови по адміністративне правопорушення № 058/20 від 06.02.2020 року.

30 серпня 2021 року ухвалою суду адміністративний позов залишено без руху, надавши йому десятиденний строк з дня отримання даної ухвали на подачу до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду в якій вказати поважні підстави для поновлення строку.

22 вересня 2021 року до суду подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

27 вересня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження (а.с. 37-38).

08 листопада 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (в порядку ст. 162 КАС України).

В той же день, тобто 08 листопада 2021 року від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач без поважних причин не дотримується нормативно закріпленого порядку звернення до суду з відповідними вимогами, відтак, власними діями позбавив себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

В судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення заяви відповідача, посилаючись на відсутність підстав для цього.

Представник відповідача підтримав подану заяву, наполягаючи на її задоволенні.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов такого висновку.

25 серпня 2021 року позивач звернувся до суду з метою оскаржити постанову по справі про адміністративне правопорушення № 058/20 від 06.02.2020 року винесену щодо нього:

Керуючись ч. 2 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Пропуск процесуального строку звернення до суду із вказаним позовом майже на півтора року, позивач у позовній заяві обґрунтовує тим, що «...Позивач судився з Управлінням щодо скасування постанов № 828/19, № 829/19, які були скасовані, а тому приписи і вимоги, які видані на підставі цих постанов та нова постанова № 058/20 від 06.02.2020 року також підлягає скасуванню...» однак не зазначає чіткої дати, з якої повинно бути відраховано строки на оскарження постанови.

При цьому, відповідно до ст. 122 Кодексу про адміністративне судочинство, строку звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідач вказує, що 30.04.2020 року на адресу Управління надійшов адвокатський запит від 21.04.2020 року (вх.01-6/217-ПР від 30.04.2020 року) стосовно ознайомлення з матеріалами перевірки, яка була проведена за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, на зворотній сторінці цього запиту є відмітка та особистий підпис про те, що адвокат Ролинський В.В., який діє в інтересах позивача ознайомлений з запитуваними матеріалами у запиті - 01.05.2020 року, копія якого надана до матеріалів справи.

Отже, останнім днем оскарження постанови № 058/20 від 06.02.2020 року є 11.05.2020 року.

Однак, позовна заява щодо скасування зазначеної постанови була подана лише 25.08.2021 року.

На зазначений запит, Управлінням було направлено відповідь з датою та часом ознайомлення.

Таким чином, строк на оскарження зазначеної постанови сплинув ще у 2020 році, а позовну заяву було подано лише 25.08.2021 року.

Крім того, ще одним підтвердженням того, що позивач знав про існування зазначеної постанови є справи 522/8368/20 та 522/8371/20, у яких оскаржувались постанови на підставі яких винесено постанову 058/20 від 06.02.2020 року, що підтверджується самим позивачем у позовній заяві.

Також, 24.05.2021 року Управління на підставі вищевикладеного та документів, які були складені на момент здійснення позапланового заходу (у тому числі і постанова № 058/20) звернулось до Приморського районного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 справа №522/9354/21.

У позовній заяві та додатках до неї зазначено, що Управлінням 06.06.20 року винесено постанову про адміністративне правопорушення № 058/ від 06.02.2020 року та позивача визнано винним у вчиненні адміністративно правопорушення.

05.07.2021 року було відкрито провадження по даній справі.

На підставі вищевикладеного, позивачу було також відомо про існування зазначеної постанови в рамках справи 522/9354/21.

Управління наголошує, що обставини викладені для обґрунтування пропуску строку звернення до суду, мають бути поважними та укладатися розумні інтервали часу. Такий значний пропуск строку, що підлягає поновленню, потребує деталізованого обґрунтування із посиланням на конкретні належні допустимі докази обставин непереборної сили, які завадили позивачу звернутися до суду вчасно.

Таким чином, заявляючи позовну вимогу про скасування постанови справі про адміністративне правопорушення 058/20 від 06.02.2020 року позивачем пропущено визначений ст. 289 КУпАП та ст. 121 КАС України строк для оскарження постанови.

В судовому засіданні представник позивача ще раз наголосив на тому, що підстави для оскарження постанови у позивача з`явились лише після прийняття П`ятим апеляційним адміністративним судом постанови по справі 522/8368/21від 21.05.2021 року.

При цьому з позовом звернувся 25.08.2021 року, тобто через три місяці після прийняття постанови на яку представник позивача посилається як на підставу заявлених вимог.

Суду представник позивача пояснив, що позивач чекав отримання завіреної саме копії постанови надісланою йому судом і вже після того для нього починає рахуватися строк звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, а якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття проваджена справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративне суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Керуючись ч. 1 ст. 211 КАС України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речі докази.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зокрема, процесуальний строк покликаний забезпечувати принцип правової визначеності, а тому застосування встановленого законом обмежень строку звернення до суду, особливо пропуску строку через власну поведінку позивача або інших осіб, не може свідчити про обмеження права на звернення до суду.

Судами неодноразово наголошувалось, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х) (п. 46 рішення)

При цьому, поважними причинами пропуску визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Також, Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у постанові від 07.11.2018 року по справі № 522/12714/17 дійшла висновку про те, що право особи на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. В свою чергу таким легітимним обмеженням є строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав, що установлений чинним процесуальним законодавством. Законодавством встановлено 10-денний строк звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, який обчислюється з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

В тому числі, зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду за аналогією права, а саме: «Верховний Суд зауважив, що оскільки ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) передбачено спеціальний, усічений строк апеляційного оскарження, який становить 10 днів (а не ЗО днів, як передбачено частиною 1 статті 295 КАС України), а тому строк, протягом якого особа, відповідно до частини 2 статті 295 КАС України, вправі вимагати поновлення строку апеляційного оскарження у зв`язку з несвоєчасним отриманням рішення суду, також не повинен перевищувати 10 днів.

Таку правову позицію щодо застосування норм процесуального права Верховний Суд уже висловлював у постанові від 27.02.2019 року у справі №500/6596/17.

Оскільки апеляційну скаргу відповідачем подано після спливу 10-тиденного строку з часу отримання копії оскаржуваного рішення та інших поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження не наведено, ВС визнав обґрунтованою відмову апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження (постанова від 17.04.2019 у справі № 522/17819/17)».

Відтак, звернення позивача до суду з позовною заявою про оскарження вищевказаної постанови в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

Верховний суд у справі № 522/20963/17 ВСУ висловив позицію щодо пропущених строків, яка полягає у наступному: «Суд, у кожному конкретному випадку, повинен, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску, зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку. При цьому слід зазначити, що як роз`яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи «Пономарьов проти України», вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу МАЮТЬ ВЖИВАТИ ЗАХОДІВ, ЩОБ ДІЗНАТИСЬ ПРО СТАН ВІДОМОГО ЇМ РІШЕННЯ. Отже, можливість поновлення судом касаційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку».

З огляду на норми КАС України, закон пов`язує строк на звернення до суду із позовом не лише з датою, коли особа дізналася про порушення своїх прав, а й з датою, коли така особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Також, в ухвалі від 22.01.2019 року по справі №360/2999/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про необхідність доведення позивачем та надання допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

Крім цього, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року по справі №706/1272/14-ц висловлена така ж позиція щодо необхідності доведення учасниками справи обставин пропуску строку звернення до суду.

Однак, позивачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження поважності пропуску строку, а судом такого не встановлено.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаю' порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких сі обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України N 17-рп/2011 від 13 грудня року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та о конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Позивач знав про існування оскаржуємої постанови понад рік, три місяці на момент звернення до суду пройшло з дня прийняття апеляційною інстанцією постанови, на яку посилається представник позивача як на підставу позову, а тому суд вважає, що причини пропуску строку позивачем не є поважними.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення заявии відповідача та залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись статтями 123, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови по адміністративне правопорушення № 058/20 від 06.02.2020 року залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Пятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст складено та підписано 30.11.2021 року.

Суддя Косіцина В.В.