Справа № 286/3398/21
Суддя: Гришковець А. Л.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 286/3398/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду та по уточнюючій позовній заяві просить поновити пропущений строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення та скасувати постанову серії БАБ №822648 від 19.08.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн., мотивуючи тим, що 12.10.2021 його викликали до Овруцького РВ ДВС стосовно оплати штрафу в сумі 1020 грн.. З постанови про накладення адміністративного стягнення від 19.08.2021, яку він отримав від державного виконавця 12.10.2021, вбачається, що 19.08.2021 о 15 год. 40 хв. на автодорозі сполученням Овруч-Норинськ 10 км він, керуючи транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц» 313 СDІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не пред`явив на вимогу працівника поліції посвідчення водія та реєстраційний талон на транспортний засіб, а також не користувався ременем безпеки, що передбачено транспортним засобом, тим самим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126 та ч.5 ст.121 КУпАП.

Однак, він ніяких адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 та ч.5 ст.121 КУпАП не вчиняв. Протокол при ньому не складався і він його не бачив. Постанову по справі про адміністративне правопорушення він також не отримував і з нею ознайомлений не був. Про постанову дізнався лише в відділі ДВС.

Крім того, зазначив, що згідно трудового договору з ПП Мошківським він надавав послуги по перевезенню пасажирів по маршруту с. Прибитки м. Овруч на вказаному автомобілі марки «Мерседес-Бенц 313», реєстраційний номер НОМЕР_1 . На маршруті руху до нього в салон автомобіля зайшли два працівники поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які відмовилися платити за проїзд до м. Овруч та погрожували розправою з їх боку. Після чого вони викликали свої колег з відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області. Біля ж/д переїзду с. Попільня Овруцького району його вже чекав поліцейський автомобіль, і автомобіль, яким він керував та перевозив пасажирів, було зупинено працівниками поліції.

Представником відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирської області подано відзив на позовну заяву, в якому він просить справу розглядати без його участі та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, так як вимоги є безпідставними та необгрунтованими. При цьому зазначив, що водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватися вимог ПДР України. Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників поліції, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того, виходячи з приписів ст. ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», п. п. 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху, відповідач має право перевіряти наявність у позивача посвідчення водія, реєстраційних документів та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Тому, наведеними положеннями чинного законодавства закріплений безумовний обов`язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особи, яка керує ним, мати при собі посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та страховий поліс (сертифікат).

Підставою зупинки позивача слугувало керування водієм транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки, яким обладнаний автомобіль. Даний факт підтверджується відео записом з відео реєстратора службового автомобіля поліцейських.

Відповідно до "Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису" строк зберігання відеозаписів становить: з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА,- 30 діб, а тому на момент написання відзиву, враховуючи великий проміжок часу з дня винесення постанови, відео з реєстратора службового автомобіля відсутнє.

Також при перегляді відеозапису з нагрудної камери поліцейських встановлено, що позивач на вимогу працівників поліції, не пред`явив реєстраційні документи, та посвідчення водія відповідної категорії.

Отже, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №822648 від 19.08.2021 складена у зв`язку із порушенням позивачем Правил дорожнього руху України і цей факт підтверджується матеріалами справи та відео доказами. Доказів неправомірного притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду надано не було.

Твердження позивача на неправомірні дії з боку інспектора поліції, допущені під час складання спірної постанови, є необгрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не надано. Тому відповідачем було правомірно винесено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення. Доводи адміністративного позову не являються суттєвими для вирішення справи. Позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а відтак підстави для задоволення вимог щодо скасування постанови відсутні.

Крім того, ОСОБА_1 звернувся до Овруцького районного суду із позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення лише 18.10.2021, не дивлячись, що останньому було відомо про винесення постанови 19.08.2021 (доказом якого є відео з нагрудної камери поліцейського), тим самим порушив строки оскарження постанови поліцейського СРПП ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Волотовського A.M.. Обставини, на які позивач вказує як на поважну причину пропуску строку звернення до адміністративного суду, необгрунтовані. Будь-якого іншого обгрунтування поважності причин пропуску строку ним не зазначено, тому вважають, що позовну заяву слід залишити без руху.

Оскаржувана постанова винесена в межах повноважень відповідача, в порядку та в спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням всіх обставин справи.

Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши в судовому засіданні письмові докази та оглянувши, відеозапис, долучений до відзиву, суд вважає, що позов слід задовольнити наступних підстав.

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №822648 від 19.08.2021 вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та ч.5 ст.121 КУпАП і піддано штрафу в розмірі 510 грн., за те, що він 19.08.2021 о 15 год. 00 хв. на автодорозі сполученням Овруч-Норинськ 10 км, керуючи транспортним засобом марки «Мерседес-Бенс 313 СDІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний талон на транспортний засіб на вимогу працівника поліції, та не користувався ременем безпеки, що передбачено транспортним засобом, тим самим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126 та ч.5 ст.121 КУпАП.

Об`єктивною стороною правопорушень, за які було притягнуто до відповідальності позивача, є керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб та порушення правил користування ременями безпеки.

За приписами ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 зазначеного Закону визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу, серед яких і те, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил, що визначаються Європейською Угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (далі - спеціальні правила); ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів (п.2.3 «В» ПДР).

Відповідно до 2.4 «А» ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також : пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положенням ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

В ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» законодавець закріпив, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

У відзиви представник відповідача вказав, що підставою зупинки позивача слугувало керування водієм транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки, яким обладнаний автомобіль. Повідомлення водієві саме вказаної причини підтверджується і оглянутим під час судового розгляду справи відеозаписом, долученим до відзиву.

Разом з тим, відеозапису з відео реєстратора службового автомобіля поліцейських, який підтверджує вказане правопорушення суду надано не було, посилаючись на його відсутність за закінченням строків зберігання, передбачених Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (30 діб).

Підставою вимоги у водія, тобто позивача, пред`явити документи передбачені п. 2.1 ПДР України вказано саме порушення ним ПДР України. Тобто, вказана підстава, що передбачена п. 2 ч.1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, згідно якого поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). Відповідно інших підстав для перевірки документів на право керування ТЗ у посадової особи відповідача в спірних правовідносинах не було.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 березня 2019 року по справі №686/11314/17, поліцейські не можуть вимагати у водія будь-яких документів, якщо у них немає доказів правопорушення.

У постанові по справі №357/10134/17 від 23.10.2019 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будь-якого доказу, як-то наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено неприпустимість ігнорування прав осіб, які притягаються до відповідальності.

Відповідачем не представлено суду достатніх та належних доказів факту порушення позивачем ПДР України, а саме порушення правил користування ременем безпеки.

Оглянутий відеозапис підтверджує лише момент вимоги поліцейського до водія пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, з посиланням, що останній керував транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки. Водій відмовився пред`являти вказані документи, доки поліцейський не доведе обґрунтованість зупинки транспортного засобу, що в послідуючому переростає у словесні перепалки водія із представником правоохоронних органів.

Суд звертає увагу, що відеозапис зафіксував декілька осіб, зокрема чоловіка та жінку, які вказували поліцейському на те, що водій був пристебнутий, проте допитано їх в якості свідків не було.

Таким чином, за відсутності доказів на підтвердження факту порушення позивачем ПДР України, а саме порушення правил користування ременем безпеки, вимоги посадової особи відповідача до нього про пред`явлення документів, в тому числі посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб не грунтуються на законі та відповідно в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП.

Оцінюючи причини поважності пропуску позивачем строку для оскарження постанови, суд враховує наступне.

У постанові серії БАБ №822648 від 19 серпня 2021 року (п. 9) зазначено, що особа, притягнута до адміністративної відповідальності від підпису та отримання копії відмовилася. Копію постанови надіслано рекомендованим листом за вих. № 12968/211-2021 від 20 серпня 2021 року.

Суд не може покласти в основу рішення по справі посилання представника відповідача в частині обізнаності позивача з фактом винесення постанови відносно нього, оскільки він сам відмовився він отримання її копії, що є достатньою підставою вважати причини пропуску строку на оскарження неповажними.

Так, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Відповідно до частини другої вказаної статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів із дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Строки на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності також визначені статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вказаної статті скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів із дня винесення постанови, а щодо постанов у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), протягом десяти днів із дня набрання постановою законної сили. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною другою статті 291 КУпАП передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Аналіз норм статті 289 КУпАП і частини другої статті 291 КУпАП свідчить, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржена протягом десяти днів після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Аналогічна правова норма закріплена також у частині другій статті 286 КАС України, відповідно до приписів якої позовну заяву щодо оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, суди повинні з`ясувати дату отримання цієї постанови.

Із встановлених судом обставин вбачається, що позивач оскаржувану постанову в день її прийняття фактично не отримував. Відповідно до копії спірної постанови, з відміткою про її отримання, таку постанову позивачем було отримано 12 жовтня 2021 року в Овруцькому ВДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Протилежного суду не надано. До суду з позовом позивач звернувся 18 жовтня 2021 року, тобто, із дотриманням десятиденного строку.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року в справі №755/7433/19 та від 12 червня 2020 року у справі № 686/28291/19.

Таким чином, за встановлених обставин справи та визначеного правового врегулювання, беручи до уваги доводи сторін та оцінюючи надані ними докази, суд приходить до висновку про протиправність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №822648 від 19.08.2021, у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 та ч.5 ст.121 КУпАП, та про наявність підстав для задоволення позову.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 454 гривень в дохід держави, який відповідно до ст.139 КАС, слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Керуючись ст. 293 КУпАП, ст.ст. 6-9, 20, 77, 78, 243-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №822648 від 19.08.2021, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та ч.5 ст.121 КУпАП і піддано штрафу в розмірі 510 грн., визнати протиправною та скасувати.

Справу закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Житомирській області (, адреса місцезнаходження юридичної особи: 10031, м. Житомир вул. Старий Бульвар, 5/37), на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 454 гривні.

На рішення суду до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. Л. Гришковець