Справа № 380/18189/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

30 листопада 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника позивача від 25 листопада 2021 року про усунення недоліків та відкриття провадження у справі № 380/18189/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про скасування висновку службової перевірки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить:

- поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду;

- скасувати висновок службової перевірки від 19 квітня 2006 року по факту документування гр. ОСОБА_1 паспортом громадянина України НОМЕР_1 та паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , складеного начальником відділення паспортної роботи та громадянства ВГІРФО УМВС України в Житомирській області ст. лейтенантом міліції Скомаровським В.Б.;

- судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 27 жовтня 2021 року визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до суду. Позовну заяву залишено без руху, а особі, що звернулася із позовною заявою встановлено в десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки, у спосіб подання заяви (клопотання) щодо поновлення строку звернення з цим позовом до суду, із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

25 листопада 2021 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про усунення недоліків та відкриття провадження.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення з цим позовом до суду представник позивача зазначає, що про наявність оскаржуваного висновку службової перевірки представник ОСОБА_1 дізнався вже в процесі розгляду справи № 273/829/15-ц, однак наявність цього висновку не стала перешкодою для задоволення в повному обсязі заяви ОСОБА_1 та набранням рішення суду у цій справі законної сили. Отже, з огляду не те, що оскаржуваний висновок не створював для позивача жодних негативних юридичних наслідків, то такий не оскаржувався у 2015 році. У подальшому рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 380/5883/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання дій ГУ ДМС України у Львівській області щодо відмови у видачі паспорта громадянина України згідно його заяви від 06 травня 2020 року протиправними та зобов`язання видати йому паспорт громадянина України. 03 червня 2021 року зазначене рішення суду набрало законної сили. Таким чином, лише 03 червня 2021 року висновок службової перевірки від 19 квітня 2006 року породив негативні юридичні наслідки для позивача. Більше того, цей висновок є єдиною перешкодою для отримання громадянином України ОСОБА_1 паспорта громадянина України.

Крім того, представник позивача наголошує, що у відповідача немає доказів ознайомлення особисто позивача з висновком за результатами службової перевірки, а для правильного застосування норм КАС України при визначенні початку перебігу строку звернення до суду має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

З огляду на викладене, просить суд:

1) Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 процесуального строку на звернення до суду з цим позовом та поновити його;

2) Відкрити провадження у справі № 380/18189/21;

3) У разі якщо Суд вважатиме, що недоліки, встановлені ухвалою від 27 жовтня 2021 року усунені не в повному обсязі, продовжити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

При постановленні ухвали суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом, або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд відзначає, що сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 року (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини у Справі «Пономарьов проти України» зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Суд відзначає, що предметом оскарження у цій справі є висновок службової перевірки по факту документуванню гр. ОСОБА_1 паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон, затверджений 19 квітня 2006 року.

У позовній заяві позивач зазначає, що у спірній ситуації він дізнався про оскаржуваний висновок лише в листопаді 2018 року, коли було знищено його паспорт НОМЕР_1 та відмовлено у видачі нового паспорта.

Натомість, як слідує зі змісту рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 17 липня 2015 року у справі № 273/829/15-ц (абзаци 11, 12 мотивувальної частини цього рішення) про оскаржуваний висновок позивач дізнався щонайменше у липні 2015 року.

Наведену обставину підтверджує також представник позивача, вказуючи у своїй заяві від 25 листопада 2021 року про усунення недоліків та відкриття провадження про те, що про наявність оскаржуваного висновку службової перевірки представник ОСОБА_1 дізнався вже в процесі розгляду справи № 273/829/15-ц, а оскільки цей висновок не створював для позивача жодних негативних юридичних наслідків, то такий не оскаржувався у 2015 році.

З цим адміністративним позовом до суду позивач звернувся 22 жовтня 2021 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Львівського окружного адміністративного суду вх. № 76871.

Таким чином, позивач пропустив встановлений абзацом першим частини другої статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення з цим позовом до суду більш ніж на п`ять років.

Оцінюючи наведені представником позивача у заяві від 25 листопада 2021 року про усунення недоліків та відкриття провадження причини поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, суд враховує таке.

Визначені процесуальним законом строки, про які зазначив суд вище, це той орієнтовний період часу, протягом якого позивач мав би проявити інтерес стосовно свого позову, якщо він дійсно зацікавлений у тому, щоб провадження у справі було відкрито, а його спір вирішено. З іншого боку, строк звернення до суду є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин.

Реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства потрібно вчасно, а поновити пропущений строк звернення до суду суд може лише якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення з цим позовом до суду представник позивача покликається на те, що лише 03 червня 2021 року висновок службової перевірки від 19 квітня 2006 року породив негативні юридичні наслідки для позивача.

З цього приводу суд звертає увагу на те, що за змістом частини другої статті 122 КАС України встановлений цією нормою шестимісячний строк звернення особи з позовом до суду за захистом її прав, свобод та інтересів обчислюється (якщо не встановлено інше) з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, за змістом наведеної норми початком обчислення строку звернення з позовом до суду є день коли особа дізналася або ж повинна була дізнатися про те, що оскаржувані дія (бездіяльність) чи рішення суб`єкта владних повноважень порушують її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до пунктів 1, 2 оскаржуваного висновку службової перевірки:

« 1. Паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Барановським РВВС України в Житомирській області 31 січня 2003 року на ім`я ОСОБА_1 вважати виданим безпідставно».

« 2. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 виданим на підставі паспорта серії НОМЕР_3 вважати виданим безпідставно».

Таким чином, зазначені вище пункти 1 та 2 оскаржуваного висновку службової перевірки, як індивідуального акту (рішення) суб`єкта владних повноважень, безпосередньо порушували права позивача вже з моменту його затвердження, позаяк прямо вказували на безпідставність видачі позивачу документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а саме паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Відтак, дізнавшись у 2015 році про оскаржуваний висновок службової перевірки, позивач одночасно дізнався й про порушення таким висновком своїх прав, а тому в силу вимог частини другої статті 122 КАС України саме з цього часу належить обчислювати встановлений наведеною нормою шестимісячний строк звернення до суду.

Тому доводи представника позивача у цій частині суд відхиляє.

Також суд вважає безпідставними покликання представника позивача на те, що у відповідача відсутні докази ознайомлення особисто позивача з висновком за результатами службової перевірки, оскільки зазначена обставина жодним чином не спростовує факту обізнаності позивача про такий висновок ще у 2015 році, який представник позивача у своєму клопотанні від 25 листопада 2021 року не заперечує.

Крім того, представник позивача підкреслює, що про наявність оскаржуваного висновку службової перевірки дізнався саме представник ОСОБА_1 .

З цього приводу суд відзначає, що поняття представництва визначає Цивільний кодекс України.

Так, відповідно до статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 238 Цивільного кодексу України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

За змістом частини першої статті 60 КАС України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що представник особи вчиняє юридично значимі дії, в тому числі здійснює її процесуальні права та обов`язки в суді саме від імені особи, яку він представляє, і не може вчиняти таких дій від власного імені, оскільки це суперечитиме суті правовідносин представництва.

При цьому з наведеного правового регулювання випливає також презумпція добросовісності дій представника, яка полягає у тому, що обізнаність представника особи про обставини, які мають юридичне значення для особи, яку він представляє, свідчить і про обізнаність цієї особи про такі обставини.

Таким чином, з урахуванням характеру правовідносин представництва, суд виходить з презумпції добросовісності дій представника, яка у контексті обставин цієї справи виявляється у тому, що обізнаність представника позивача про оскаржуваний висновок службової перевірки свідчить про обізнаність сторони позивача про таку обставину.

Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 164/1546/19.

Жодних інших підстав, які б свідчили про наявність істотних обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення до суду, представником позивача у клопотанні від 25 листопада 2021 року не зазначено.

Наведені ж представником позивача у клопотанні від 25 листопада 2021 року про усунення недоліків та відкриття провадження обставини не є об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, а є результатом суб`єктивних дій самого позивача.

Отже, суд визнає неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, який встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що позивачем пропущений строк звернення до суду, а на обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач не навів жодних поважних причин його пропуску та не надав доказів поважності причин пропуску строку звернення із позовною заявою, суд дійшов висновку про наявність підстав повернення позовної заяви позивачу.

Клопотання представника позивача про продовження позивачу строку на усунення недоліків позовної заяви задоволенню не підлягає, оскільки правові наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду та алгоритм дій суду у такому випадку встановлені статтею 123 КАС України.

Так, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Ухвалою від 27 жовтня 2021 року суд визнав неповажними причини пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до суду та залишив позовну заяву без руху, а особі, що звернулася із позовною заявою встановив десятиденний строк на подання заяви (клопотання) щодо поновлення строку звернення з цим позовом до суду, із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

На виконання вимог ухвали від 27 жовтня 2021 року представник позивача подав клопотання, зазначивши інші підстави для поновлення строку звернення до суду. Однак такі підстави суд також визнав неповажними, що в силу вимог частини 2 статті 123 КАС України є наслідком для повернення позовної заяви.

Пунктом другим частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Суд встановив, що при зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн. Вказане підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією про сплату № 79307 від 21 жовтня 2021 року.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивачеві належить повернути сплачений ним за подання цього позову судовий збір в сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 122, 123, 169, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати неповажними причини пропуску позивачем строку звернення з позовом до суду, які зазначені у клопотанні від 25 листопада 2021 року про усунення недоліків та відкриття провадження.

У задоволенні клопотання представника позивача про продовження позивачу строку на усунення недоліків позовної заяви відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про скасування висновку службової перевірки повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 908,00 грн., сплачений відповідно до квитанції про сплату № 79307 від 21 жовтня 2021 року.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України, з урахуванням п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 30 листопада 2021 року.

Суддя Клименко О.М.