Справа № 380/15411/21
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

25 листопада 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Гулій М.Р.,

за участі:

позивача не прибув,

відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича,у якому просить визнати протиправними дії приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича щодо відкриття виконавчого провадження №66496673 протиправними та скасувати постанову вказаного виконавця від 12.08.2021 про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.08.2021 за місцем роботи позивача надійшла постанова приватного виконавця Білецького І.М. про накладення арешту на кошти, які знаходяться на картковому рахунку. З цієї постанови позивачу стало відомо, що нібито постановою приватного виконавця Білецького І.М. відкрито виконавче провадження про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики. Вважає, що оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження не отримувала, то дії приватного виконавця стосовно відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти є протиправними і постанова від 12.08.2021 підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 17.09.2021 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою судді від 11.10.2021 відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

05.11.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №80764). Вказує, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №463/3330/16 виданого Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Щодо тверджень позивача про те, що про постанову про відкриття виконавчого провадження їй не було відомо, вказує, що в матеріалах справи міститься клопотання боржника від 18.08.2021, в якому зазначено « мною одержано постанову про відкриття виконавчого провадження». Тому станом на 18.08.2021 позивачу вже було відомо та одержано оскаржувану постанову.

Крім того, 24.11.2021 за вх. № 12147ел від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

В судове засідання, призначене на 25.11.2021, належним чином повідомлені сторони не прибули.

Враховуючи скорочені строки розгляду даної категорії справи, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

12.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2021 у ВП №66496673 з виконання виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договорами позики від 01.05.2014 та 27.07.2015 в загальному розмірі 49000 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 1281250,19 грн.

Визначаючись щодо предметної підсудності даного спору, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз наведеної норми свідчить, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до адміністративного суду лише в разі відсутності іншого судового порядку оскарження. Якщо ж законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 826/12964/17.

На спірні правовідносини поширюється Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону встановлено, що рішення підлягають примусовому виконанню, зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону Закон України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому, розділ VII Цивільного процесуального кодексу України визначає судовий контроль за виконанням судових рішень, а у статтях 447-453 розкриває підстави подання та порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 448 Цивільного процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Згідно ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже нормами ст.ст. 447-453 Цивільного процесуального кодексу України встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій, бездіяльності державних та приватних виконавців у випадку, якщо сторона виконавчого провадження оскаржує їх у зв`язку із примусовим виконанням виконавчого документа, виданого на виконання рішення суду у цивільній справі.

Таким чином, законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Аналогічна правова позиція щодо юрисдикції відповідних спорів висловлена в постанові Великої палати Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 213/2012/16 (провадження № 14-13цс18).

Так, предметом даного спору є постанова приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича. При цьому виконавче провадження відкрито з виконання виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договорами позики від 01.05.2014 та 27.07.2015 в загальному розмірі 49000 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 1281250, 19 грн.

Таким чином, позивачем оскаржується постанова у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м. Львова у цивільній справі №463/3330/16, за яким вона є боржником.

Тобто, позивач у даній справі є боржником у виконавчому провадженні, відкритому на виконання рішення у цивільній справі, отже для оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження встановлений порядок, передбачений ст.ст. 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, а саме, подання скарги на рішення виконавця до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, тобто Личаківського районного суду м. Львова.

За таких обставин, позовні вимоги за даним позовом про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича від 12.08.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП№6649667 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд бере до уваги правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Оскільки суд дійшов висновку, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України. Водночас, згідно вимог ч. 1 ст. 239 КАС України, суд роз`яснює позивачеві про віднесення даної справи до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства з урахуванням правил територіальної підсудності.

Згідно з ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись ст. 238, 243, 248, 250, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

провадження у адміністративній справі № 380/15411/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича про визнання протиправними дій та скасування постанови закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до цивільної юрисдикції з урахуванням правил територіальної підсудності.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, визначених цією статтею, можуть бути подані в десятиденний строк з дня їх проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 30.11.2021.

Суддя Потабенко В.А.