Справа № 759/1042/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 759/1042/20 Головуючий у І інстанції - Коробенко С.В.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Кондраток А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 28 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 патрульної поліції у м.Києві УПП Рогози Андрія Сергійовича про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними дії інспектора роти №2 патрульної поліції у м.Києві УПП Рогози Андрія Сергійовича щодо складання постанови серії ЕАК №1964831 від 12.01.2020 про притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн та скасувати цю постанову.

Позовні вимоги обґрунтовані численними порушеннями інспектором Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395. Позивач наголошує, що відповідно до Правил дорожнього руху України неможливо назвати «нештатною ситуацією» паркування керованого ним автомобіля на стоянці транспортних засобів біля кафе для висадки пасажира та не мало підстав «інформувати» про це інших учасників дорожнього руху за допомогою аварійної світлової сигналізації, не зважаючи на те, що працівник поліції також вимагав його зупинки.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 28 грудня 2020 року у задоволені адміністративного позову відмовлено, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено до неналежного відповідача, а саме інспектора патрульної поліції, тоді як належним відповідачем є відповідний підрозділ Національної поліції України.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, згоди його на заміну відповідача не питав, таким чином він не мав змоги дізнатись, що позов був поданий не до тієї особи, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення. Крім того, позивач посилався на рішення адміністративного суду в іншій справі, де він також звертався до цього інспектора з іншим позовом, який було прийнято судом і розглянуто.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились, тому згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що інспектором роти №2 патрульної поліції у м.Києві УПП Рогозою А.С. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1964831 від 12.01.2020, відповідно до якої позивач під час вимушеної зупинки працівниками поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.9.«б» ПДР, внаслідок чого за ч.2 ст.122 КУпАП прийнято рішення про накладення на нього штрафу в розмірі 425, 00 грн.

Вказана постанова є предметом цього позову, оскільки позивач вважає її протиправною.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов заявлений до неналежного відповідача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частин 1-5,7 ст. 48 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Так, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Водночас, колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 25.05.2020 було відкрито спрощене позовне провадження за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 патрульної поліції у м.Києві УПП Рогози Андрія Сергійовича про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення, тобто на стадії відкриття провадження у суду першої інстанції не виникло питання щодо належності відповідача у справі.

В подальшому, без з`ясування питання щодо належності відповідача у справі, суд першої інстанції рішенням від 28.12.2020 відмовив у задоволенні позову з підстав неналежності відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В свою чергу, згідно п.7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, на переконання судової колегії, інспектор патрульної поліції є належним відповідачем у справі, при цьому, судами, як правило, орган, в якому працює інспектор, притягується в якості співвідповідача або третьої особи.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовивши в позові з підстав його подання до неналежного відповідача, порушив вищенаведені норми процесуального права.

Разом з тим, частиною другою статті 317 КАС України установлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо розгляду справи по суті колегія суддів зазначає наступне.

Так, стаття 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дані - КупАП) передбачає притягнення до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку , використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

В свою чергу, згідно п.9.1.«ґ» ПДР України попереджувальними сигналами є увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда.

П.9.9.«б» ПДР України передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням ним п.9.9.«б» ПДР України, оскільки він під час вимушеної зупинки працівниками поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Наведені обставини не є спірним, оскільки позивач цього не заперечує.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач допустив порушення Правил дорожнього руху, за що його і було притягнуто інспектором патрульної поліції до адміністративної відповідальності, отже, спірна постанова від 12.01.2020 серії ЕАК №1964831 є правомірною, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Частиною четвертою статті 317 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції може змінити судове рішення шляхом зміни його мотивувальної частини.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 286,308, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 28 грудня 2020 року - змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині це рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова