Справа № 420/8234/21
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8234/21
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції ядерного регулювання України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії Державної інспекції ядерного регулювання України щодо відмови у задоволенні запиту до публічної інформації про надання запитуваних копій документів;

зобов`язати відповідача надати у встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації» терміни та у порядку запитувані копії документів, зокрема:

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались: ТОВ «Науково-виробниче підприємство БЛАСДОЗ», ТОВ «Виробничо-торгівельна компанія Гемопласт»; Госпрозрахунковий відокремлений структурний підрозділ Кілійський суднобудівельний-судноремонтний завод ПАТ «Українське дунайське пароплавство»; ТОВ «Миколаївський глиноземний завод»; Національний університет «Одеська морська академія»; ДП «Одеський регіональний центр стандартизації метрології та сертифікації».

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач, в порушення вимог чинного законодавства відмовив йому у наданні доступу до вищевказаних документів, пославшись на те, що вони відносяться до документів з обмеженим доступом.

Однак, на думку позивача, відповідачем не обґрунтовано віднесення запитуємих документів до інформації з обмеженим доступом. До того ж доступ може бути обмежений виключно щодо інформації, а не документу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач розглянув запит на інформацію позивача та у встановлений законом строк повідомив його про результати розгляду запиту на інформацію, надіславши відповідь на електронну поштову скриньку позивача. Щодо суті спору суд зазначив, що позивачеві правомірно відмовлено у наданні доступу до запитуваних документів, оскільки вони є носіями інформації з обмеженим доступом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, ОСОБА_1 просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач, окрім доводів, що наводились ним в позовній заяві, зазначив, що жодним нормативним актом не встановлено заборони щодо надання доступу до документів. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої не обмежений. За таких обставин відповідач мав обов`язок відокремити відкриту інформацію від інформації з обмеженим доступом та надати позивачу доступ до відкритої інформації.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна інспекція ядерного регулювання України просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи розгляд справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції розглянув дану справу у письмовому провадженні.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.02.2021 року ОСОБА_1 надіслав на адресу відповідача шість запитів про надання публічної інформації, в яких просив надати на його електронну адресу в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались: ТОВ «Науково-виробниче підприємство БЛАСДОЗ»; ТОВ «Виробничо-торгівельна компанія Гемопласт»; Госпрозрахунковий відокремлений структурний підрозділ Кілійський суднобудівельний-судноремонтний завод ПАТ «Українське дунайське пароплавство» для отримання ліцензії у сфері використання ядерної енергії; ТОВ «Миколаївський глиноземний завод»; Національний університет «Одеська морська академія»; ДП «Одеський регіональний центр стандартизації метрології та сертифікації» (а.с. 5-7).

Листом від 26.02.2021 № 36-13/3516 Державна інспекція ядерного регулювання України відмовила позивачеві в наданні інформації, що запитувалась, з тих підстав, що запитувана інформація відповідно до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію, затвердженого наказом від 23.01.2017 №16, статтями 6, 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відноситься до службової інформації, є інформацією з обмеженим доступом ( а.с. 8).

В подальшому позивачем направлено на адресу відповідача Роз`яснення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо віднесення публічної інформації до службової згідно з Законом України «Про доступ до публічної інформації», розроблені спільно з Експертною радою при Представникові Уповноваженого з прав людини, де вказано на необхідність належного обґрунтування неможливості надання доступу до інформації та віднесення інформації до службової (а.с 9-10).

За результатом розгляду вказаного Роз`яснення Державна інспекція ядерного регулювання України листом від 05.04.2021 року №09-17/5682-173К надала позивачеві обґрунтування віднесення запитуваємої ним інформації до службової (а.с. 11).

Вважаючи порушеним своє право на отримання доступу до публічної інформації діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939) встановлюють порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

У відповідності до ч.1,2 ст.1 вказаного Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст.3 Закону №2939 право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Приписами ч.1 ст.4 Закону №2939 визначено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

За правилами ст.5 Закону №2939 доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно із ст.10 Закону №2939, кожна особа має право:

1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом;

2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається;

3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону;

4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів;

5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані:

1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб;

4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.

Згідно ч.1 ст.13 Закону №2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Частинами 1,2 ст. 22 Закону №2939 закріплено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

В свою чергу, відповідно до Положення про Державну інспекцію ядерного регулювання України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №363, одними з основних завдань Держатомрегулювання є: забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері безпеки використання ядерної енергії та здійснення державного регулювання безпеки використання ядерної енергії.

За приписами ст.22 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» державне регулювання безпеки - використання ядерної енергії полягає у забезпеченні безпеки людини, навколишнього природного середовища, ядерних установок та джерел іонізуючого випромінювання та передбачає: -

встановлення нормативних критеріїв і вимог, що визначають умови використання ядерної енергії (нормування);

видачу документів дозвільного характеру на здійснення діяльності у сфері використання ядерної енергії (провадження дозвільної діяльності);

здійснення державного нагляду за дотриманням законодавства, умов документів дозвільного характеру, норм, правил і стандартів з ядерної та радіаційної безпеки, вимог фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання, обліку та контролю ядерних матеріалів та інших джерел іонізуючого випромінювання, включаючи примусові заходи (державний нагляд).

Відповідно до статті 24 вказаного Закону Держатомрегулювання визначає критерії та вимоги безпеки, додержання яких обов`язкове під час використання ядерної енергії, відповідно до яких розробляються та затверджуються норми, правила, стандарти з ядерної та радіаційної безпеки, норми, правила з фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання, нормативно-правові акти з обліку та контролю ядерних матеріалів, застосування гарантій нерозповсюдження ядерної зброї, вимоги щодо управління якістю діяльності з використання ядерної енергії в частині ядерної та радіаційної безпеки.

Водночас, Закон України «Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання» від 19.10.2000 №2064-ІІІ визначає основні засади діяльності фізичних та юридичних осіб з фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання.

Відповідно до преамбули даного Закону він спрямований на фізичний захист ядерних матеріалів, ядерних установок, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання спрямований на захист інтересів національної безпеки, попередження та припинення диверсій, крадіжки або будь-якого іншого незаконного вилучення ядерного матеріалу, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання, а також зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї.

Згідно зі ст.2 цього Закону цілями фізичного захисту є, зокрема, створення умов, спрямованих на мінімізацію можливості вчинення диверсії, крадіжки або будь-якого іншого неправомірного вилучення радіоактивних матеріалів та зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї, а статтею 3 Закону встановлено, що державна політика з фізичного захисту провадиться на і засадах, зокрема: визнання фізичного захисту одним з елементів забезпечення національної безпеки України та застосування всіма заінтересованими органами державної влади і юридичними особами єдиної, завчасно створеної системи протидії актам ядерного тероризму.

Стаття 18 Закону України «Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання» відносить серед іншого до першочергових вимог фізичного захисту створення умов для захисту інформації з обмеженим доступом.

Частина 15 ст.12 Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» встановлено, що орган державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки формує ліцензійну справу. Відповідно до п.3 Положення про перелік та вимоги щодо форми і змісту документів, що подаються для отримання ліцензії на провадження окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії, затвердженого наказом Держатомрегулювання від 06.08.2012р. №1453/21765, для отримання ліцензії на провадження окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії суб`єкт діяльності у сфері використання ядерної енергії подає заяву.

Відповідно до умов безпеки (ліцензійні умови) провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання, затверджених наказом Державного комітету ядерного регулювання України №125 від 02.12.2002 року, Ліцензіат подає до органу державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки, що видав ліцензію, щорічний звіт про аналіз радіаційної безпеки, вимоги до форми та змісту якого наведені в додатку.

В свою чергу, Державна інспекція ядерного регулювання України прийняла наказ від 23.01.2021 року №16, яким затверджено перелік відомостей, що становлять службову Інформацію у Державній інспекції ядерного регулювання України, згідно якого до відомостей, що становлять службову інформацію, належать звiтнi документи щодо оцінки вразливості та проектної загрози ядерних установок (ЯУ), ядерних матеріалів (ЯМ), радіоактивних відходів (PAB), джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ), для яких встановлено другий та третій рівні фізичного захисту.

Апеляційний суд зазначає, що з аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що держава гарантує фізичний захист ДІВ з метою зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї, протидії ядерному тероризму в інтересах національної безпеки України.

Відповідач наполягає, що фізичний захист полягає у створенні умов для захисту інформації з обмеженим доступом, оскільки збирання інформації про ДІВ, що використовуються підприємствами та установами, особами, які не мають допуску до особливих робіт з цими ДІВ, особливо враховуючи ситуацію в Україні, суттєво збільшує потенційну загрозу потрапляння ДІВ у незаконний обіг та ризик потрапляння інформації про такі ДІВ до осіб, які потенційно можуть мати злочинні наміри, можливість виникнення аварії радіаційного забруднення території з тяжкими наслідками, потрапляння таких ДІВ у незаконний обіг (перепродаж, виготовлення «брудної бомби») тощо.

В свою чергу судова колегія зазначає, що щорічні звіти про аналіз радіаційної безпеки, які надавались 6 суб`єктами діяльності у сфері використання ядерної енергії, відносяться до інформації, що міститься в ліцензійних справах, а також до відомостей про місця використання, зберігання, класифікацію, категоризацію, інші характеристики радіонуклідних ДІВ, включаючи відкриті ДІВ, визначені в керівництві з безпеки МАГАТЕ «Регулюючий контроль за джерелами іонізуючого випромінювання» (Regulatory Control of Radiation Sources, Safety Guide, No. GS-G-1.5), і тому відповідно до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в Держатомрегулювання, затвердженого наказом від 23.01.2017 № 16 та належать до відомостей, що становлять службову інформацію у Держатомрегулювання.

Запитувана інформація стосується ДІВ, які відповідно до Закону України «Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання» потребують, зокрема, посилених заходів з фізичного захисту та інформації про них, а також вимог до персоналу, що здійснюють використання таких ДІВ, в тому числі, оформлення допуску до особливих робіт, який видається на підставі висновку Служби безпеки України.

Судова колегія наголошує, що метою Закону України «Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання» є захист інтересів національної безпеки, попередження та припинення диверсій, крадіжки або будь-якого іншого незаконного вилучення ядерного матеріалу, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання, а також зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї.

За таких обставин колегія суддів вважає, що втручання у права позивача на свободу вираження поглядів, яке включає свободу одержувати і передавати інформацію, що полягало в обмеженні доступу до вказаної інформації, було вчинено відповідно до Закону №2939, мало легітимну мету - в інтересах національної безпеки та було пропорційним, дотримуючись справедливої рівноваги між інтересом держави та інтересом позивача.

Окремо судова колегія наголошує, що Державна інспекція ядерного регулювання України надала позивачеві ґрунтовні роз`яснення підстав для відмови у доступі до службової інформації.

При цьому позивач у своєму позові та в апеляційній скарзі жодним чином не зазначив, в чому полягає його інтерес або інтерес суспільства в отриманні такої інформації та яким чином він може переважати шкоду від оприлюднення такої інформації.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне визначити, що позивач просив надати йому скановані копії щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, тобто отримати доступ до певного документу, який по своїй суті є джерелом службової інформації, що виключає надання йому копії таких документів.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Частиною статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно пункту 2 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.