Справа № 420/16155/21
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, за результатом розгляду якого, позивач просить суд:

Визнати протиправними дії Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні;

Зобов`язати Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 26.06.2020 року по 12.08.2021 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 року у справі № 420/823/21, відповідач виплатив позивачу грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна. Тобто, остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів не у день його звільнення з військової служби - 26.06.2020 року, а лише 12.08.2021 року, що, на думку позивача, є підставою для нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою суду від 10.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників

29.09.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, згідно з яким Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції зазначає, що компенсація за речове майно не є складовою заробітної плати, а тому на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги ст. ст. 116,117 КЗпП України.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Відповідно до витягу з наказу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 26.06.2020 року № 90/ОС, полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 30.06.2020 року.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 року у справі № 420/823/21, Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції нарахувало та виплатило позивачу грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 24455,70.

Зазначені кошти надійшли на картковий рахунок позивача 13.08.2021 року.

19.08.2021 року позивач звернувся до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

06.09.2021 року відповідач надав відповідь позивачу за № 1/2073/Квт про відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку нарахування та виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового, начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань.

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначає Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 р. №578.

Відповідно до п.27 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд наголошує, що стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки, у день звільнення ОСОБА_1 зі служби з поліції, 30.06.2020 року, йому не було виплачено грошову компенсацію за предмети неотриманого речового майна, суд робить висновок про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та визнання протиправними дій Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні та зобов`язання Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 30.06.2020 року по 12.08.2021 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 205, 243, 245, 246, 250, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправними дії Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні;

Зобов`язати Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 30.06.2020 року по 12.08.2021 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

В іншій частині позову - відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (65017, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 9, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 29 листопада 2021 року, з урахуванням перебування головуючого судді Бжассо Н.В. у відпустці у період з 01.11.2021 року по 26.11.2021 року.

Суддя Н.В.Бжассо