Справа № 640/19559/19
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2021-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року м. Київ №640/19559/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Представник позивача Меламед В.Б. звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначені пенсії позивачу, викладене у листі від 20.08.2019;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 19.08.2019 у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Підстави позову: у 1991р. позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання; маючи вік 70 років і стаж понад 25 років позивач набула право на пенсію за віком, для призначення якої представник позивача подав відповідну заяву позивача і її документи; відповідач відмовив у задоволенні заяви у зв`язку з недотриманням позивачем вимог щодо особистого звернення із заявою, відсутністю місця реєстрації на території України та не надання належним чином завірених копій документів; представником позивача подано додаткові документи; вважає оспорювану відмову протиправною, оскільки вона не відповідає вимогам Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і рішенню Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009, що не містять заборон чи обмежень у призначенні пенсії за віком особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та порушила право позивача на пенсійне забезпечення.

Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити в позові з таких підстав: згідно із ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються; між Україною і Державою Ізраїль не укладено угоди щодо пенсійного забезпечення осіб, які виїхали на постійне місце проживання в Державу Ізраїль; до заяви позивача були додані копії документів про стаж, вік та заробітну плату, а не оригінали, як передбачено п. 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005; індексація пенсій особам, що постійно проживають за межами України, не проводиться; доходи у вигляді пенсії не нараховувались і не виплачувались, тому відсутні підстави для нарахування і виплати компенсації.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив таке: твердження відповідача щодо відсутності угоди між Україною і Державою Ізраїль є незаконними і суперечать висновкам Конституційного Суду України в вищевказаному рішенні; відповідач помилково посилається на ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки застосуванню підлягають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; твердження про відсутність паспорту, невідповідність поданих документів і неналежність їх копій не відповідають дійсності і спростовуються розпискою відповідача про їх отримання.

Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 1991р. виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, де проживає по цей час.

04 липня 2019р. представник позивача подав до Пенсійного фонду України заяву позивача від 12.05.2019 і документи для призначення їй пенсії за віком.

До виїзду до Держави Ізраїль позивач проживала у м. Києві, у зв`язку з чим Пенсійний фонд України листом від 25.07.2019 №19156/Т-11 передав заяву позивача на розгляд відповідачу, як уповноваженому територіальному органу.

Згідно з копією розписки-повідомлення від 19.08.2019 №4575, складеної спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Обіух Т.К. відповідач прийняв від представника позивача:

- заяву позивача про призначення пенсії;

- довідку про присвоєння РНОКПП /копія/;

- паспорт для виїзду за кордон /копія/;

- трудову книжку /копія з копії, не завірена/;

- доручення, копія паспорту довіреної особи.

Листом від 20.08.2019 №186244/03 представнику позивача повідомлено про необхід-ність особистого звернення позивача до Управління з відповідною заявою та документами для призначення пенсії. Відповідач у листі послався на положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, щодо подання заяви про призначення пенсії і документів, які підтверджують місце проживання (реєстрації) особи.

Доказів призначення позивачу пенсії за віком сторонами не надано, про такі обставини суду не повідомлено, а судом їх не встановлено.

Спірні правовідносини виникли у сфері пенсійного забезпечення і стосуються призначення пенсії за віком особі, яка виїхала на постійне місце проживання за кордон.

Оцінюючи доводи і заперечення сторін щодо особистого звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно з п. 1 ст. 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповно-важеного ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Судом встановлено, що заява і документи позивача подані її представником, який діє на підставі довіреності, посвідченої 12.05.2019 нотаріусом Вадимом Меламедом з Рішон Ле-Ціон, Держава Ізраїль. Подання відповідачу довіреності підтверджується розпискою-повідомленням від 19.08.2019 і наявною у справі засвідченою апостилем копією довіреності.

Зазначена відповідачем у своєму листі вимога щодо особистого звернення позивача із заявою про призначення пенсії не відповідає п. 1 ст. 44 Закону №1058, яким передбачена можливість подання такої заяви її представником на підставі нотаріально посвідченої довіреності, і доданій до заяви позивача довіреності.

Отже, доводи позивача у цій частині є вірними, а правомірність вимоги щодо особистого звернення позивача відповідачем не доведена.

Суд відхиляє заперечення відповідача у відзиві про те, що між Україною і Державою Ізраїль не укладено угоди щодо пенсійного забезпечення, оскільки, як вірно зазначив позивач, з урахуванням рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 Закон №1058 не містить норм, які б забороняли чи обмежували право громадян, які виїхали на постійне проживання за кордон, на призначення і виплату пенсії за віком.

Також суд відхиляє посилання відповідача у відзиві на ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки, як вірно зазначив позивач, наведена норма суперечить Закону №1058, а згідно з п. 16 Прикінцевих положень Закону №1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оцінюючи доводи і заперечення сторін щодо повноти подання і правильності оформлення документів, необхідних для призначення пенсії, суд зазначає таке.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, серед іншого:

- документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637;

- документи про місце проживання (реєстрації) особи;

- довідка про заробітну плату по 30.06.2000.

Пунктом 2.9 Порядку №22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Пунктом 2.22 Порядку №22-1 визначено, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у т.ч. органів місцевого самоврядування.

Пунктом 2.23 Порядку №22-1 визначено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію (абз. 1).

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (абз. 2).

Отже, відповідно до вищенаведених приписів та з урахуванням обставин цієї справи, до заяви позивача необхідно було додати:

- оригінал паспорту громадянина України або паспорту громадянина України для виїзду за кордон, який згідно з пп. "б" п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України від 20.11.2012 №5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" відноситься до документів, які посвідчують особу та підтверджують громадянство України;

- оригінал документу про місце проживання (реєстрації) особи або його копію, посвідчену нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію;

- оригінал трудової книжки або її копію, завірену адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи позивача або органом, що призначає пенсію;

- оригінали документів про заробітну плату за періоди до 30.06.2000.

Пунктом 4.1 Порядку №22-1 передбачено, що особі <...> органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви.

Пунктом 4.2 Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі.

Судом встановлено на підставі оформленої відповідачем розписки-повідомлення від 19.08.2019, що до заяви додано незавірену копії трудової книжки і паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що не відповідає вимогам п. 2.9, абз. 2 п. 2.23 Порядку №22-1, а також не подано документів про заробітну плату.

У п. 21 позовної заяви зазначається про подання відповідачу копії посвідчення особи та його оригіналу для огляду, яке містить інформацію про місце проживання позивача та її вік.

Проте до позовної заяви і до відповіді на відзив не додано доказів подання відповідачу такого документу (посвідчення особи), а в розписці-повідомленні такий документ не зазначений, що спростовує твердження позивача. При цьому подана до суду копія паспорту для виїзду за кордон не містить інформації про місце проживання (реєстрації) позивача.

У п.п. 21, 22 позовної заяви зазначається про те, що подання оригіналів документів підтверджується штампом відповідача у додатку №8 до позовної заяви - супровідний лист до особистої заяви про призначення пенсії з переліком поданих документів та з доказами прийняття їх відповідачем 19.08.2019.

Як вже зазначав суд, розписка-повідомлення відповідача не містить відомостей про отримання оригіналів інших документів, окрім заяви, що спростовує твердження позивача.

Отже, позивачем не доведено додержання ним вимог п.п. 2.1, 2.9, 2.22, абз. 2 п. 2.23 Порядку №22-1, тому доводи позивача щодо подання відповідачу повного і належно-оформленого пакету документів для призначення пенсії не відповідають дійсності.

Позивач надав до суду копію листа представника позивача від 15.08.2019, адресованого відповідачу, з доданими довідками ПАТ "Електроприлад" від 25.07.2019 №62б про заробітну плату за 1966-1967рр. і від 22.07.2019 №8к про стаж за 1966-1967рр., а також копію листа представника позивача від 29.08.2019, адресованого відповідачу, з доданими довідками Українського науково-дослідного і конструкторського інституту продовольчого машинобу-дування "Укрндіпродмаш" від 13.08.2019 №1308-19/1 про стаж роботи за 1967-1991рр. і від 13.08.2019 №9, №10, №11 про заробітну плату за 1976-1982рр., 1983-1990рр., 1990-1991рр.

Оцінюючи ці докази, суд зазначає, що обставини отримання відповідачем документів 15.08.2019 і 29.08.2019 не є такими, що визнаються сторонами, оскільки у відзиві відповідач визнав про подання представником позивача заяви і документів лише 19.08.2019, що підтверджується наявною у справі розпискою-повідомленням.

Відтак, позивач не звільнений від доказування обставин отримання цих документів відповідачем згідно із ст. 78 КАС України, тому такі обставини підлягають доказуванню відповідними засобами доказування.

Позивач не надав доказів отримання відповідачем цих документів. У листі відповідача від 20.08.2019 не зазначено про отримання документів 15.08.2019 і їх розгляд, а лист представника позивача від 29.08.2019 складений після одержання ним 28.08.2019 листа відповідача від 20.08.2019 і позивачем не надано доказів повторного подання заяви з цими документами.

Отже, позивач не довів відповідними засобами доказування одержання відповідачем документів, доданих до листів від 15.08.2019 і 29.08.2019, тому такі документи не свідчать про виконання позивачем вимог Порядку №22-1.

Оцінюючи доводи і заперечення сторін щодо наявності підстав для прийняття рішення про призначення позивачу пенсії за віком, суд зазначає таке.

Згідно з п. 1.4 Порядку №22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно з п. 1.5 Порядку №22-1 якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у т.ч. документів, одержаних відповідно до абз. 2 пп. 3 п. 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відсутність документа про місце проживання (реєстрації) в Україні відповідно до Закону №1058 не є підставою для не призначення пенсії за віком і не є перешкодою для розгляду інших документів. Проте відсутність інших належно оформлених документів, які б підтверджували особу позивача, її страховий стаж і заробітну плату, унеможливлює встановлення права позивач на пенсію і прийняття рішення про призначення пенсії за віком.

За таких обставин висловлена відповідачем у листі пропозиція щодо особистого подання заяви і документів для призначення пенсії, хоча і не відповідає вимогам Закону №1058 у частині особистого звернення особи, але не може вважатись протиправною, оскільки відповідає вимогам п. 1.4 Порядку №22-1 і не призвела до порушення права позивача на пенсійне забезпечення, право на яке не було підтверджено належно оформленими документами.

Інших фактів і доказів прийняття відповідачем протиправних рішень стосовно позивача не надано, а судом таких не встановлено.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову і відсутність підстав для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, тому у задоволенні основної вимоги необхідно відмовити.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні основної вимоги, то не належить задовольняти і похідну вимогу про зобов`язання вчинити певні дії.

Окремо суд зазначає про відсутність підстав для виплати індексації і компенсації втрати частини доходів, оскільки питання розміру пенсійних виплат, як і визначення базового місяця, належить до компетенції пенсійного органу при виплаті відповідних сум.

Отже, у задоволення позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Згідно із ст. 139 КАС України сплачений позивачем згідно з квитанцією від 11.10.2019 №27301 судовий збір у сумі 768,40 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 139, 241-246, 257-263 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову в повному обсязі.

Позивач: ОСОБА_1 ;

АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві;

04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Дата рішення є днем складення його у повному обсязі.

Суддя Д.А. Костенко