Справа № 346/5145/21
Суддя: Яремин М. П.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/5145/21
Провадження № 2-а/346/68/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю: секретаря Сав`яка О.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою від 17.10.2021 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн. В даній постанові вказано, що того дня о 13 год. 27 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «HONDA CRV», номерний знак « НОМЕР_1 », в с.Шепарівці, автодорога «Р24» (115 км.), Коломийського району Івано-Франківської області, рухався зі швидкістю 79 км/год. в населеному пункті, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населених пунктах на 29 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 ПДР України.

З даною постановою позивач не погоджується, оскільки поліцейський виніс її без з`ясування усіх обставин справи, як того вимагає ст.280 КУпАП, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні.

Зазначає, що постанова була винесена поліцейським на підставі доказів, отриманих за допомогою лазерного вимірювача швидкості руху TruCam ТС 008453, використання якого не передбачене чинним законодавством, вимірювання швидкості здійснювалося не в автоматичному режимі, на відеозаписі з цифрового диску відсутній цифровий підпис автора та особи, яка уповноважена на виготовлення його копій. Крім того, наданий відповідачем знімок авто належним чином не завірений, відсутня відмітка "Копія", "Згідно з оригіналом", датою, посадою та підписом особи, яка засвідчувала даний документ, на знімку також неможливо встановити особу правопорушника. В п.3 оскаржуваної постанови зазначено, що вона винесена інспектором Сальваровською В.С., натомість справу розглядав інспектор Василишин С.М., тобто постанова винесена посадовою особою, яка не мала жодного відношення до розгляду даної справи. Тому позивач просить скасувати оскаржувану постанову, а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУНП в Івано-Франківській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві, просить ці вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. 22.11.2021 року представник відповідача Д.Грінченко надіслав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що 17.10.2021 року близько 13:27 год. на автодорозі «Н10» (115 км.), що відповідає населеному пункту с. Шепарівці Івано-Франківської області, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI 20/20 (серійний номер ТС 008453) виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме керуючи транспортним засобом марки «HONDA CRV», номерний знак « НОМЕР_1 », позивач перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 29 км./год., а саме рухався зі швидкістю 79 км/год. Після зупинки ТЗ інспектор, підійшовши до водія, представився, проінформував водія про причину зупинки та пред`явив законну вимогу про пред`явлення водієм документів. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем після розгляду справи винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4915364 від 17.10.2021 року з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу 340 грн. Вказаний вимірювач швидкості зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а вказаний прилад із серійним номером ТС 008453 пройшов випробування відповідності, сертифікат якого був чинний на дату винесення оскаржуваної постанови та даний прилад може використовуватися в ручному режимі. На думку позивача, поліцейський під час розгляду справи на місці нібито позбавив його можливості скористатись правовою допомогою, однак відповідач після оголошення про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення зачитав позивачу його права. Тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши вказаного учасника, перевіривши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4915364 від 17.10.2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. В цій постанові вказано, що 17.10.2021 року о 13 год. 27 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «HONDA CRV», номерний знак « НОМЕР_1 », в с.Шепарівці, автодорога «Р24» (115 км.), Коломийського району Івано-Франківської області, рухався зі швидкістю 79 км/год. в населеному пункті, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населених пунктах на 29 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 ПДР України, швидкість вимірювалась приладом Trucam ТС 008453 (а.с.7-8, 22).

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч.2 ст.279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З урахуванням зазначеної правової норми, суд доходить висновку, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача. Утримання такого приладу поліцейським у руці, з урахуванням вірогідної похибки, ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку, визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 року №11299/41/2/02-2018, який долучений відповідачем до відзиву, про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Також слід зазначити, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст. 40 вказаного Закону, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що працівник поліції здійснював контроль швидкості руху в межах дії дорожнього знаку 5.70 Правил дорожнього руху. Оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку « 5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Із наданих відповідачем на підтвердження обставин вказаного правопорушення фотоматеріалів (фотофіксації) та відеозапису вбачається, що транспортний засіб марки «HONDA CRV», номерний знак « НОМЕР_1 », рухався зі швидкістю 79 км/год., швидкість виміряна лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 №ТС008453.

При цьому, матеріали відео та фото фіксації не містять зображень водія під час руху транспортного засобу зі швидкістю 79 км/год.

Окрім того, відповідно до 4 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Як встановлено частинами 1, 3 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 3 ст. 77 КАС України передбачено, що докази до суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст.99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Частиною 2 ст. 99 КАСУ визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Згідно з ч.4 ст. 99 КАСУ учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Однак, долучені відповідачем докази не засвідчені у відповідному порядку - не зазначається інформація про наявність оригіналу електронного доказу, а тому не можуть являтися допустимими доказами в даній справі.

Доданий відповідачем до відзиву на позовну заяву оптичний диск із записом відео-фіксації вчинення правопорушення відео файл та із записом відео-фіксації розгляду справи відео-файл, які підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст.99 КАС України, не містять цифрового підпису, як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Отже, надані суду відеозаписи з приладу ТruCAM та нагрудної камери поліцейського не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані суду належні та допустимі докази про порушення позивачем вимог ПДР України.

Враховуючи вимоги ч. ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем, як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Відповідно до правил ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності складення оскаржуваної постанови.

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.

Тому, суд приходить до висновку, що відповідачами вказаний обов"язок не виконано і не спростовано доводів позивача про неправомірність винесення оскаржуваної постанови.

У відповідності до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини та докази, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 454 грн. (а.с. 6). Однак, враховуючи, що відповідачем в даній справі виступало УПП в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, а судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, тому відсутні підстави для стягнення вказаних витрат з ГУНП в Івано-Франківській області, як просить позивач.

На підставі наведеного, та ст.ст. 122, 245, 251, 252, 280, 288 КУпАП, керуючись ст.ст. 12, 19-20, 139, ст.ст. 244-246, 250, 255, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4915364 від 17.10.2021 року, винесену інспектором поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Сальваровською Вікторією Сергіївною, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , уродженець с. Пилипче Борщівського району Тернопільської області, житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, с. Микитинці, вул. Юності, 23, Івано-Франківської області,76494.

Повний текст рішення складено 29 листопада 2021 року.

Суддя Яремин М. П.