Справа № 260/4170/21
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2021 року м. Ужгород№ 260/4170/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судових засідань Костелей І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в особі представника ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 24 листопада 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 29 листопада 2021 року.

15 вересня 2021 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника Яковлева Володимира Віталійовича (далі представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), яким просить: 1) розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження; 2) визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» протиправною; 3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 21 календарний рік служби (а.с.1-4).

1.Позиції сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31 травня 2021 року № 110 (по стройовій частині), позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_2 . Підставою звільнення визначено п.п. "а" (у зв`язку з закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Станом на день звільнення вислуга років позивача становить календарних 20 років, пільгова 1 рік, що у сукупності становить 21 рік.

Відповідно до п.2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту одноразова грошова допомога у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Разом з тим, одноразова грошова допомога у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивачу виплачена не була. У зв`язку із чим він звертався до відповідача з приводу врегулювання питання виплати вказаних коштів, проте отримав відмову з посиланням на те, що позивач не має 10 років вислуги у календарному обчисленні. У зв`язку з цим, зазначено, що відсутні підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги про звільненні. Позивач таку бездіяльність відповідача щодо не проведенні нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення вважає протиправною.

11 жовтня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на даний адміністративний позов. Відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що позивач помилково вважає, що він має право на одержання одноразової допомоги при звільненні, тому що в контексті Пункту 2 статті 15 Закону України N 2011-ХІІ, 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» йдеться про календарну вислугу років, що підтверджується нормою наказу який зареєстрований у Міністерстві юстиції України де є пряма вказівка про набуття права на отримання одноразової допомоги при звільненні за наявності 10 календарних років вислуги. Отже, позовні вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною щодо не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, не підлягають задоволенню.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 24.05.2021 №97-рс ОСОБА_1 (далі - Позивач) звільнено з військової служби в запас за статтею 26, частиною 5, пунктом 2, підпунктом «а» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31.05.2021 №110 з 31.05.2021 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.14).

На дату звільнення з військової частини НОМЕР_2 у позивача наявна календарна вислуга років 20 років, пільгова 1 рік, що у сукупності становить 21 рік. Наявність зазначеної вислуги підтверджується витягом із наказу від 02 травня 2019 р. №95 командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) (а.с.17).

В день звільнення з військової частини НОМЕР_2 остання не виплатила позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 21 рік військової служби.

За весь період проходження служби у різних військових частинах з позивачем жодного разу не було здійснено розрахунку з одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, що підтверджується наступними документами:

- Довідкою від 30.06.2005 №102-вх Управління Служби безпеки України в Тернопільській області (а.с.15);

- Витягом із наказу командира військової частини пп НОМЕР_5 (по стройовій частині) №108 від 27.04.2016 (а.с.19);

- Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №95 від 02.05.2019 (а.с.17);

- Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №110 від 31.05.2021 (а.с.14).

З аналізу вищезазначених документів вбачається те, що при звільнені відносно позивача проводилися різні виплати, однак одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, не була нарахована та виплачена.

У період з 28.01.2015 року по 27.04.2016 року позивач безпосередньо виконував завдання на території де проводиться антитерористична операція, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_6 від 27 квітня 2017 року, як особі, яка має право на пільги встановлені законодавства України для ветеранів війни учасників бой дій, яке безстрокове і дійсне на всій території України (а.с.7).

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 25 Закону «Про Державну прикордонну службу України» №661-IV від 03.04.2003, військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Постанова Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей»
Пунктом 4 Постанови №393 встановлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні. Таким чином, поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». Умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше». Тобто, відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 806/2104/17 та у постанові від 24.11.2020 у справі №822/3008/17, в якій суд не відійшов від попередньої позиції.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як встановив суд, вислуга років позивача, станом на 31.05.2021 року становить: календарна: 20 років, у пільгового 1 рік, в загальному 21 рік Тобто, понад 10 років, що підтверджується витягом з наказу від 31.05.2021 року № 110 .

Суд вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки на час звільнення його вислуга років становить понад 10 років.

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі Федоренко проти України від 01.06.2006, №25921/02 Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «на явне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності».

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, по в`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію згідно з якою у Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 06.07.1999 № 8-рп/99; від 20.03.2002 № 5-рп/2002; від 17.03.2004 № 7-рп/2004).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірності не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до вимог п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ". У зв`язку з чим, суд приходить висновку, що позовні вимоги відповідають вимогам законодавства та встановленим судом обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в особі представника ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
2.Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із закінченням строку контракту.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець