Справа № 420/4177/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4177/21

Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 19 травня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справ за позовом ОСОБА_1 до Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 04.09.2020 року, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області, в якому просив: визнати протиправним (незаконним) та скасувати рішення Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області №1323-60/VII від 04 вересня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га; зобов`язати Біляївську міську раду Біляївського району Одеської області втретє розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 від 03 березня 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства; зобов`язати Біляївську міську раду Біляївського району Одеської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Біляївської ОТГ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення № 1323-60/VII від 04 вересня 2020 року прийняте відповідачем не у відповідності до положень 4.7 ст. 118 ЗК України та є перешкодою в реалізації права позивача на безоплатну приватизацію земельної ділянки в порядку, визначеному ст. 118 ЗК України та гарантії закріпленої ст. 14 Конституції України. Відповідачем, при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 від 03.03.2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, не зазначено жодного належного обґрунтування щодо встановлення невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Таким чином, на думку позивача, зазначена відповідачем підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою і відповідно оскаржуване рішення є такими, що суперечать чинному законодавству та є незаконними.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області № 1323-60/VII від 04.09.2020 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га.

Зобов`язати Біляївську міську раду Біляївського району Одеської області втретє розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 від 03.03.2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення по даній заяві про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Біляївської ОТГ.

Стягнуто з Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області () на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Біляївська міська рада подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував той факт, що територіальна громада у особі Біляївської міської ради повинна володіти, користуватись і розпоряджатися належним їй майном у публічних інтересах, тобто в інтересах всіх її членів жителів. Розпорядження землями територіальної громади полягають у їхньому обов`язку забезпечити максимально ефективне використання земельних ділянок комунальної власності шляхом їх передачі у власність чи оренду фізичним або юридичним особам. Також суд першої інстанції не взяв до уваги, що депутати Біляївської міської ради дійшли висновку, що орендна плата за користування земельними ділянками комунальної форми власності є одним найважливіших джерел наповнення міського бюджету, що дає можливість громаді створювати сприятливий і - комфортний життєвий простір шляхом будівництва, реконструкції та ремонту об`єктів соціальної, транспортної та іншої інфраструктури, у зв`язку з чим надавати та погоджувати надання земельних ділянок тільки учасникам антитерористичної операції, які зареєстровані на території Біляївської об`єднаної територіальної громади. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував дискреційність повноважень відповідача щодо розгляду питання про надання/відмови у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність (безоплатно) громадянам, та вийшовши за межі своїх повноважень зобов`язав відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки загальною площею 2,0 га.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 03.03.2020 року звернувся до Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Біляївської ОТГ.

До вказаної заяви ОСОБА_1 додав графічні матеріали, на яких зазначене бажане розташування земельної ділянки, а також копії паспорту та ідентифікаційного коду.

Рішенням Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області № 1233-57/VII від 16.04.2020 року було відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з наступних підстав: керуючись пунктом 34 частини 1 статті 26 «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, розглянувши заяви громадян та враховуючи висновки постійної комісії з питань екології, земельних відносин, раціонального використання земельних і природних ресурсів, орендна плата за користування земельними ділянками комунальної та державної форми власності є одним з найважливіших джерел наповнення міського бюджету, що дає змогу громаді створювати сприятливий і комфортний життєвий простір шляхом будівництва, реконструкції та ремонту об`єктів соціальної, транспортної та іншої інфраструктури, у зв`язку з чим не надавати у власність земельні ділянки в межах населених пунктів для ведення особистого селянського господарства (крім земельних ділянок в межах старої житлової забудови).

Не погоджуючись із рішенням відповідача від 16.04.2020 року № 1233-57/VІІ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду за захистом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 року у справі № 420/4133/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області було задоволено, рішення Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області № 1233-57/VІІ від 16.04.2020 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га було визнано протиправним та скасовано, зобов`язано Біляївську міську раду Біляївського району Одеської області повторно розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 від 03.03.2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 року у справі №420/4133/20 набрало законної сили 18.08.2020 року.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 року у справі № 420/4133/20, що набрало законної сили 18.08.2020 року, Біляївська міська рада Біляївського району Одеської області повторно розглянула заяву ОСОБА_1 від 03.03.2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства та прийняла рішення від 04.09.2020 року № 1323-60/VII «Про відмову в надані дозволу на розробку проекту землеустрою», яким враховуючи висновки постійної комісії з питань екології, земельних відносин, раціонального використання земельних і природних ресурсів про відмову в надані дозволу в зв`язку з невідповідністю розташування земельної ділянки генеральному плану м. Біляївка, в експлікації до якого на місці бажаного розташування земельної ділянки під позначкою 79 передбачено «тракторна бригада» та знаходиться будівля, відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Біляївської ОТГ.

Не погодившись із прийнятою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Біляївська міська рада Біляївського району Одеської області, відмовляючи рішенням від 04.09.2020 року № 1323-60/VII ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, діяла не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Під час розгляду справи відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо бажаної до відведення земельної ділянки.

З урахуванням принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього, опираючись на Рішення Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року, яким визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах, суд першої інстанції вважає за необхідне зобов`язати Біляївську міську раду Біляївського району Одеської області втретє розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 від 03.03.2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення по даній заяві про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Біляївської ОТГ.

Суд першої інстанції вважав, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача є належним та достатнім в даному випадку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

В силу вимог ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері набуття права власності на землю, у тому числі через проведення земельних торгів, врегульовані Земельним кодексом України № 2768-ІІІ від 25.10.2001 (далі - ЗК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За визначенням ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Згідно з пп. «б» ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З огляду на наведену вище норму ст. 19 Конституції України та положення статті 123 ЗК України колегія суддів зауважує, що неправомірною є відмова відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав інших ніж передбачено законом, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Колегія суддів дослідивши матеріали, з огляду на вищенаведені правові норми вважає, що оскаржуване рішення відповідача про відмову у наданні дозволу помилково обґрунтовано тим, що на місці бажаного розташування земельної ділянки вказаної в заяві та доданих графічних матеріалах відповідно до генерального плану м. Біляївка під позначкою 79 передбачено «тракторна бригада» та знаходиться будівля, оскільки як було вірно зауважено судом першої інстанції та підтверджується наявними у справі письмовими доказами, в експлікації генерального плану міста Біляївка Одеської області зазначено назву об`єктів інфраструктури, структурних підрозділів установ, організацій і підприємств які розміщувалися в 1997 році.

При цьому, з розділу «умовні позначення» генерального плану м. Біляївка вбачається, що земельна ділянка № НОМЕР_1 є сільськогосподарською земельною ділянкою. «Тракторна бригада», це земельна ділянка сільськогосподарського призначення, на якій зберігалася сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби.

В свою чергу, в силу приписів ч.ч.1-3 ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Статтею 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів. Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Відповідно до положень ст.6 Закону України «Про особисте селянське господарство» до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку. Майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, може бути власністю однієї особи, спільною частковою або спільною сумісною власністю його членів відповідно до закону. Звернення стягнення на майно члена особистого селянського господарства допускається лише на підставі рішення суду.

Враховуючи викладене, на переконання судової колегії, суд першої інстанції цілком обґрунтовано погодився з твердженнями позивача про те, що на земельній ділянці, яка надається для ведення особистого селянського господарства, можливо здійснювати виробництво, переробку сільськогосподарської продукції при цьому використовувати сільськогосподарську техніку, інвентар та обладнання, транспортні засоби, які також можливо зберігати на земельній ділянці яка надається для ведення особистого селянського господарства.

З врахуванням наведеного вище у сукупності, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що бажана позивачем до відведення земельна ділянка є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Біляївської ОТГ згідно відомостей, що містяться у Генеральному плані міста Біляївка Одеської області, та може бути передана у власність громадян в порядку відведення для ведення особистого селянського господарства.

Надаючи оцінку посиланням цапенята на висновки постійної комісії з питань екології, земельних відносин, раціонального використання земельних і природних ресурсів про відмову в надані дозволу в зв`язку з невідповідністю розташування земельної ділянки генеральному плану м. Біляївка, на які відповідач також посилався в обґрунтування свого рішення про відмову у наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно інформації розміщеної на офіційному сайті Біляївської міської ради в період з 17.07.2020 року по 04.09.2020 року засідання постійних комісій в Біляївській міській раді не проводилося, що підтверджується відсутністю протоколів засідання постійної комісії з питань екології, земельних відносин, раціонального використання земельних і природних ресурсів, а також висновків і рекомендацій за зазначений період.

На відсутність протоколів засідання постійної комісії з питань екології, земельних відносин, раціонального використання земельних і природних ресурсів, а також висновків і рекомендацій за зазначений період також у своєму рішенні звернув увагу й суд першої інстанції.

Апелянтом вказаного висновку суду першої інстанції жодним чином не спростовано.

Згідно з ч.2 ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до ч.5 ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Отже, вказані посилання відповідача у своєму рішенні №1323-60/VIII від 04.09.2020р. також не обґрунтовує правомірності його прийняття, позаяк не відповідає вимогам частини 7 статті 118 ЗК України.

Поряд з наведеним колегія суддів наголошує, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 18.09.2018 року у справі 806/5106/15 та від 27.02.2018 року у справі №545/808/17.

Таким чином, оскаржуване рішення є необґрунтованим та безпідставним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги про втручання у дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів вважає безпідставними, з наступних підстав.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадках, визначених ч. 2 цієї статті, суд може зокрема зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

На переконання апеляційного суду, зобов`язання Біляївської міської ради втретє розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення по даній заяві про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Біляївської ОТГ, у даному випадку не буде втручанням суду в дискреційні повноваження відповідача, та може вважатись досить ґрунтовним способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач уже вдруге відмовляє позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, застосовуючи при цьому необґрунтовані обставини в якості підстав для відмови.

Таке зобов`язання не суперечить ані нормам чинного законодавства, які встановлюють межі компетенції як суду, так і відповідача у цій справі, ані встановленим обставинам справи.

При цьому, слід звернути увагу апелянта на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.05.2020р. у справі №819/654/17, з якого слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Тобто, за певних конкретних умова, суд наділений в тому числі правом на зобов`язання суб`єкта владних до вчинення конкретних дій та прийняття конкретних рішень.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Біляївської міської ради Одеської області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі № 420/4177/21 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Єщенко О.В. Димерлій О.О.