Справа № 140/10235/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року ЛуцькСправа № 140/10235/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач, пенсійний орган) про визнання протиправними дії щодо призначення пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки та щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи з 31 січня 1994 року по 10 лютого 1996 року (запис №14-15 трудової книжки НОМЕР_1 від 12 вересня 1978 року); зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2018-2020 роки відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня призначення пенсії (26 березня 2021 року), зарахувавши до страхового стажу період роботи з 31 січня 1994 року по 10 лютого 1996 року відповідно до записів №14-15 трудової книжки НОМЕР_1 від 12 вересня 1978 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримувала пенсію по втраті годувальника за загиблого чоловіка військовослужбовця відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач 26 березня 2021 року звернулась до територіального відділку Пенсійного фонду України за місцем проживання з письмовою заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак, для розрахунку розміру пенсії відповідачем було взято показник середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки, як для перерахунку пенсії, а не згідно до норм частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначеної для призначення нової пенсії: за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2018-2020 роки) та на усному прийомі повідомлено, що їй вже була призначена пенсія по втраті годувальника за загиблого чоловіка військовослужбовця по нормах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому для застосування середньої заробітної плати, визначеної частиною другою статті 40 для призначення пенсії при переведенні з пенсії по втраті годувальника на пенсію за віком, не має підстав.

На думку позивача, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки у даному випадку місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсії.

Окрім цього, при розрахунку страхового стажу відповідачем не було зараховано період роботи з 31 січня 1994 року по 10 лютого 1996 року в управлінні ЖКГ №5 (Республіка Таджикістан) запис №14-15 трудової книжки НОМЕР_1 від 12 вересня 1978 року, що в кінцевому розрахунку вплинуло на розмір пенсійної виплати.

Вказує, що трудова книжка НОМЕР_1 від 12 вересня 1978 року містить всі необхідні записи, в тому числі і за спірний період записи, внесені до трудової книжки між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, із зазначен ням номерів наказів та дат їх видачі. Наказ про звільнення (запис №15) дописано іншим почерком, однак там відсутні помарки та виправлення, а на записі про звіль нення не чітка печатка уже за плином часу, оскільки запис зроблений близько три дцяти років тому.

Уважає, позицію відповідача щодо відсутності підстав для зара хування спірного періоду до страхового стажу хибною, з таким діями відповідача не погоджується, уважає їх неправомірними та такими, що не відповідають діючому законодавству, порушують її конституційне право на пенсійне забезпечення в розмірі, відповідному її заробітній платі та стажу з огляду на що просить позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву від 21 жовтня 2021 року №0300-0802-7/42386, відповідач позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що позивач перебувала на обліку в органах ПФУ як отримувач пенсії по втраті годувальника за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» .

Позивачем 26 березня 2021 року, подано заяву про призначення пенсії за віком за статтею 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За документами електронної пенсійної справи, страховий стаж зараховано включно по 31 грудня 2019 року та складає 37 років 6 місяців 3 дні (коефіцієнт страхового стажу - 0,37500).

До страхового стажу при обчисленні розміру пенсії на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 не було враховано до страхового стажу період роботи з 31 січня 1994 року по 10 лютого 1996 року в Управлінні житлово-комунального господарства №5 Фрунзенського району, оскільки наказ про звільнення дописано і на записі про звільнення не чітка печатка, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58.

Враховуючи вищевикладене, на думку пенсійного органу, зарахування згаданого періоду роботи до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе за умови підтвердження факту роботи у встановленому законом порядку.

Щодо застосування показника середньої заробітної плати за 2018-2020 роки зазначає, що положення статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовуються саме при призначенні пенсії, натомість в даному випадку має місце переведення з одного виду пенсії на інший.

Середньомісячна заробітна плата для обчислення пенсії відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 5996,39 грн (з врахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки 3764,40 грн та індивідуального коефіцієнту заробітної плати - 2,17864).

З урахуванням зазначеного, представник ГУ ПФУ у Волинській області уважає, що при застосуванні показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки пенсійний орган діяв правомірно та на виконання приписів абзацу 1 частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як ці відомості вже містилися в матеріалах пенсійної справи позивача, з огляду на що просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 22-23).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністратиного судочинста України (далі - КАС України) (арк. спр. 19).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року вирішено судовий розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у межах строку розгляду справи, передбаченого частиною першою статті 258 КАС України (арк. спр. 62).

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 КАС України дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, з урахуванням строків, визначених статтею 258 КАС України.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, що підтверджується посвідченням віл 21 грудня 2016 року № НОМЕР_2 (арк. спр. 54).

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та після смерті чоловіка отримувала пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII).

ОСОБА_1 26 березня 2021 року звернулася до відповідача з заявою, у якій просила здійснити перехід на пенсію за віком по статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (арк. спр. 38).

Відповідно до рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 15 квітня 2021 року №40 позивача з 26 березня 2021 року переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (арк. спр. 11, 29-30).

Листом від 02 квітня 2021 року №0300-0302-8/15538 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача, що згідно поданих документів про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не буде враховано до страхового стажу після донесення уточнюючої довідки період роботи з 31 січня 1994 року по 10 лютого 1996 року в Управлінні житлово-комунального господарства №5 Фрунзенського району, оскільки наказ про звільнення дописано і на записі про звільнення не чітка печатка, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 (арк. спр. 9).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати по Україна за 2014-2016 роки та щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи з 31 січня 1994 року по 10 лютого 1996 року, позивач звернулася в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон №2262-ХІІ.

Відповідно до статті 1-1 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону №1058-IV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно з частиною третьою статті 1 Закону №2262-ХІІ члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Згідно з положеннями статті 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 2 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) передбачено такий вид трудової пенсії як за вислугу років.

Статтею 7 Закону №2262-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону №1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, на підставі аналізу наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV визначено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Натомість позивачу була призначена пенсія відповідно до Закону №2262-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV позивач звернулася вперше.

У даному випадку, має місце призначення пенсії за віком за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону, а тому у відповідача відсутні підстави для застосування до спірних відносин положень частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV.

Отже, у випадку, коли особі було призначено пенсію в разі втрати годувальника за Законом №2262-ХІІ, у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом №1058-ІV такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія в разі втрати годувальника, яку позивач отримувала відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 31 березня та 22 грудня 2015 року (справа №№21-612а14, 21-4071а15, відповідно). Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Верховним Судом у постановах від 5 липня, 23 жовтня 2018 року, 31 травня, 15 серпня, 11 вересня 2019 (справа №№ 565/645/17, 317/4184/16, №344/7053/17, 263/16495/16-а, 521/9597/17, 363/1493/17, відповідно), від 17 липня 2020 року у справі № 335/13894/16-а, від 30 липня 2020 року у справа № 500/1584/17і суд не вбачає підстав для відступу від неї.

Тобто, для визначення розміру пенсії позивача мають застосовуватися формули, які використовуються при призначенні пенсії вперше відповідно до Закону №1058-IV.

Таким чином, відповідачем неправомірно застосовано розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014-2016 роки та не враховано приписи частини другої статті 40 Закону №1058-ІV.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 12 червня 2020 року у справі №400/293/19.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV у 2020 році має застосовуватись показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018-2020 роки, а не здійснюватися перерахунок пенсії із застосуванням середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дії щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи з 31 січня 1994 року по 10 лютого 1996 року (запис №14-15 трудової книжки НОМЕР_1 від 12 вересня 1978 року) та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу вказаний період роботи, суд зазначає наступне.

Як установлено судом відповідно до рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 15 квітня 2021 року №40 ОСОБА_1 з 26 березня 2021 року переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак до страхового стажу до донесення уточнюючої довідки період роботи з 31 січня 1994 року по 10 лютого 1996 року в Управлінні житлово-комунального господарства №5 Фрунзенського району, оскільки наказ про звільнення дописано і на записі про звільнення не чітка печатка.

Згідно вимог статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до вимог пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку №637 обумовлено, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як установлено судом згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач з 31 січня 1994 року працювала в Управлінні житлово-комунального господарства №5 Фрунзенського району на посаді інспектора відділу кадрів та 10 лютого 1996 року звільнена за статтею 35 КЗпП України за власним бажанням (арк. спр. 14, 47).

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно до пункт 4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд зазначає, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

За змістом абзацу першого частини другої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

На думку суду, відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказані висновки суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17, від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року справі №127/9055/17.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваних в даній адміністративній справі дій щодо незарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи.

З врахуванням вищенаведеного та того, що позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком 26 березня 2021 року, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності дій при призначенні пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, а тому з метою належного способу захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне позов задовольнити шляхом визнання таких дій відповідача протиправними, зобов`язання відповідача провести з 26 березня 2021 року перерахунок призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2018-2020 роки відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 31 січня 1994 року по 10 лютого 1996 року.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок), який сплачений відповідно до квитанції від 13 вересня 2021 року №0.0..1 (арк. спр. 7) та зарахований до спеціального фонду Державного бюджету, що підтверджується відповідною випискою (арк. спр. 18).

Керуючись статтями 243-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 31 січня 1994 року по 10 лютого 1996 року .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести з 26 березня 2021 року перерахунок призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2018-2020 роки відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 31 січня 1994 року по 10 лютого 1996 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 29 листопада 2021 року.