Справа № 160/17030/21
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
1. 21.09.2021 засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла направлена 07.09.2021 позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про:
- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за 1008 днів за затримку повного розрахунку при звільненні зі служби з 23.10.2018 по 26.07.2021;
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за 1008 днів за затримку повного розрахунку при звільненні зі служби з 23.10.2018 по 26.07.2021.
2. Ухвалою суду від 27.09.2021:
- клопотання позивача про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення та поновлено строк звернення до суду позивача із цим позовом;
- прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін;
- встановлено строки для подання заяв по суті спору.
3. 18.10.2021 відповідач надав відзив.
4. 10.11.2021 ухвалою суду витребувано докази від відповідача.
5. 23.11.2021 відповідачем надані витребувані судом докази.
7. Оскільки рішення суду виконано 26.07.2021, відповідач мав нарахувати й виплатити позивачу середній заробіток за 1008 днів за затримку повного розрахунку при звільненні зі служби з 23.10.2018 по 26.07.2021.
8. Із посиланням на правові висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, від 30.01.2019 у справі № 807/3663/14, від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18, позивач просив позов задовольнити.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
9. Відповідач проти позову, із посиланням на пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13, заперечив повністю, зазначивши про пропуск позивачем строку звернення до суду.
10. У спірних правовідносинах не підлягають застосуванню статті 116, 117 КЗпП України, оскільки норми КЗпП України не поширюються на військовослужбовців.
11. Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини першої цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільненні, відсутність спору щодо їх розміру, невиплата нарахованих сум в день звільнення.
12. За наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним.
13. Незгода працівника із розміром належних до виплати сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомлення з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.
14. З прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавця виплатити компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тобто положення КЗпП України не передбачають права на виплату середнього заробітку за затримку виплат, що мали місце після того, як їх сума була встановлена судом.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
15. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.10.2015 видано посвідчення серії НОМЕР_2 , відповідно до якого позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
16. Пунктом 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.10.2018 № 222 прапорщика військової служби за контрактом ОСОБА_1 , начальника пункту заправки пальним складів взводу забезпечення роти матеріального забезпечення, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23.10.2018 № 107-Рс відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби у запас за підпунктом «к», та з 23.10.2018 виключено із списків особового складу частини.
18. 31.07.2021 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 23.10.2018 по 26.07.2021 за період з дня звільнення (23.10.2018) по день фактичної виплати (26.07.2021).
19. У відповідь на заяву позивача, військовою частиною листом від 01.09.2021 вих. № 961/23 повідомлено про не застосування норм КЗпП України, не віднесення сум індексації грошового забезпечення до складу такого грошового забезпечення.
21. Згідно із виданою ВЧ НОМЕР_1 довідкою-розрахунком грошового забезпечення при звільненні від 12.11.2021 № 188/ООС/1, ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням нараховано до виплати 169800,78 грн, у тому числі щомісячні види грошового забезпечення 8746,74 грн, компенсацію за невикористану відпустку 1901,46 грн, вихідну допомогу при звільненні 159152,58 грн. Розрахунок проведено платіжним дорученням від 25.10.2018 № 1687.
22. ОСОБА_1 нараховано та виплачено військовою частиною НОМЕР_1 :
справа № 160/5061/21 (ЄДРСР № 96526769)
23. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі № 160/5061/21, яке набрало законної сили 28.05.2021, позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по день звільнення;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по день звільнення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 23.10.2018 року - березень 2018 року.
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.10.2018;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.10.2018.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
25. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).
26. За приписами статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
27. Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
28. Абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
29. Частина друга статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
30. Відповідно до пункту 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
31. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
32. Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
33. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).
34. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП України).
VІ. ОЦІНКА СУДУ
35. Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить із того, що заявлений спір стосується застосування до військової частини відповідальності на підставі статті 117 КЗпП України у зв`язку із невиконанням обов`язку виплати військовослужбовцю усіх належних при звільненні з військової служби сум.
щодо строку звернення до суду
36. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2021 у справі № 240/532/20, погодившись із висновком суду апеляційної інстанції у цій справі щодо обмеження права позивача на звернення до суду з позовом місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку ґрунтується на правильному застосуванні судом статті 122 КАС України, та сформував правовий висновок, відповідно до якого звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України.
37. Таким чином, строк звернення до суду із цим позовом обчислюється місячним терміном за дня проведення остаточного розрахунку з усіх належних звільненій особі платежів, а строк звернення до суду із такою позовною вимогою обраховується з наступного дня після проведення остаточного розрахунку.
38. Судом враховано, що у цій категорії справ застосовується спеціальний строк звернення до суду, який складає один місць, оскільки спір стосується правовідносин припинення публічної служби.
39. Судом встановлено, що заявлена позивачем та належна до виплати при звільненні сума індексації перерахована на картковий рахунок позивача 26.07.2021 та місячний строк звернення із цим позовом до суду сплинув 26.08.2021. Позовна заява направлена до суду 07.09.2021.
40. Ухвалою суду від 27.09.2021 клопотання позивача про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення та поновлено строк звернення позивача до суду із цим позовом.
41. Поряд із цим, із наданих 23.11.2021 відповідачем на вимогу суду доказів, вбачається, що при проведенні розрахунку при звільненні у жовтні 2018 року не були виплачені суми:
42. Таким чином, оскільки спеціальний строк звернення до суду обчислюється з дати останнього платежу, як завершення остаточного розрахунку при звільненні, а останній платіж ініційовано відповідачем 18.08.2021 та проведено банком 19.08.2021, суд зазначає, що звернувшись до суду із позовом 07.09.2021 позивачем до допущено пропуску процесуальних строків звернення до суду.
щодо застосування норм трудового законодавства
43. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
44. Оскільки спірні правовідносини нормами спеціального законодавства не врегульовані, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.
45. Верховний Суд у постановах від 21.07.2021 у справі № 340/1120/20 та від 18.11.2021 у справі № 600/1071/20-а при вирішенні аналогічних спорів, які виникли з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки виплати військовослужбовцю військовою частиною сум грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення, зазначив про застосовність у таких правовідносинах норм трудового законодавства.
щодо доводів відповідача про незастосовність у спірних правовідносинах статті 117 КЗпП України
46. Надаючи оцінку доводам відповідача щодо неможливості застосування у спірних правовідносинах норм статті 117 КЗпП України, суд зазначає, що фактично аргументи відповідача ґрунтуються на правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 04.12.2019 у справі № 825/742/16.
47. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 підсумувала та Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 у справі № 340/1120/20 зазначив, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
48. При цьому, Верховний Суд у постанові від 04.06.2021 у справі № 280/1198/20 (ЄДРСР № 97428932) зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій, що положення статті 117 КЗпП України не поширюються на правовідносини, які виникають у зв`язку з прийняттям та виконанням судового рішення про виплату заборгованості із заробітної плати та, якщо при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні суми був відсутній спір щодо їх розміру, є помилковими та суперечать висловленій Великою Палатою Верховного Суду правовій позиції.
51. Таким чином, норми статті 117 КЗпП України є застосовними у спірних правовідносинах, а доводи відповідача щодо того, що положення КЗпП України не передбачають права на виплату середнього заробітку за затримку виплат, що мали місце після того, як їх сума була встановлена судом, ґрунтуються на правовому висновку суду касаційної інстанції, правова позиція щодо якого була в подальшому змінена судом касаційної інстанції.
щодо права на отримання середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку
52. Судом встановлено, що позивач має право на відшкодування у зв`язку із затримкою повного розрахунку при звільненні з військової служби.
53. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, із посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, зазначив, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
54. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
55. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.
56. В цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах;
- співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
57. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.
58. У пункті 43 постанови від 20.01.2021 у справі № 200/4185/20-а, Верховний Суд зазначив, що виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення.
59. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).
60. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16).
61. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
щодо розміру відшкодування за час затримки повного розрахунку при звільненні
62. Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладену в постановах від 04.04.2018 у справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18, від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, від 18.11.2021 у справі № 600/1071/20-а, обставинами, які мають значення для правильного вирішення справи, є встановлення розміру усіх належних звільненому працівникові сум та розміру сум, які були несвоєчасно виплачені позивачу, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
63. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із наказом від 23.10.2018 № 222 позивача виключено зі списків особового складу військової частини 23.10.2018.
64. При звільненні у жовтні 2018 року із позивачем проведено розрахунок, відповідно до якого військовою частиною визначено суму, належну до виплати у розмірі 169800,78 грн.
65. Під час розрахунку при звільнені позивачеві не виплачені:
66. Обчислення середнього заробітку проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100).
69. Повне середнє грошове забезпечення за період з 24.10.2018 (наступний день після звільнення) по 18.08.2021 (дата ініціювання останнього платежу), тобто 1030 днів, складає 389125,90 грн (1030 днів х 386,53 грн), що у 3,9 разів перевищує несвоєчасно виплачену суму остаточного розрахунку при звільненні.
70. За вказаних обставин справи, з огляду на правову позицію судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладену в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19, а також правову позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену в постановах від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, суд дійшов висновку, що при розгляді цього спору необхідно застосовувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України з метою додержання принципів розумності, справедливості та пропорційності.
(щодо періодів затримки повного розрахунку)
71. Вирішуючи питання періоду, протягом якого військовою частиною допущено затримку розрахунків, суд зазначає, що відповідно до пунктів 21.1, 22.4 статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III ініціювання переказу проводиться, зокрема, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.
72. Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.
73. При цьому, статтею 8 вказаного Закону визначено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.
74. Таким чином, відповідач, подавши органу казначейства, як учаснику системи електронних платежів Національного банку, платіжне доручення на переказ грошових коштів, є таким, що виконав обов`язок по виплаті грошових коштів з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.
75. З урахуванням викладеного, військовою частиною допущено затримку остаточного розрахунку, за яку передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, за платежами з наступного дня після звільнення:
(щодо розміру відшкодування)
76. В разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. Розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
77. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
80. Несвоєчасно виплачені суми остаточного розрахунку дорівнюють:
81. За період:
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
85. Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за 1008 днів за затримку повного розрахунку при звільненні зі служби з 23.10.2018 по 26.07.2021 не підлягають задоволенню, оскільки відповідач мав би такий обов`язок у разі відсутності спору про належні до виплати суми остаточного розрахунку.
86. Фактично позивач звернувся із позовом про застосування до відповідача відповідальності на підставі частини другої статті 117 КЗпП України, питання щодо якої не може бути самостійно вирішено відповідачем із урахуванням його заперечень проти наявності підстав для такої відповідальності.
87. З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, у тому числі із виходом за межі позову, оскільки судом встановлено тривалішу затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні і це необхідне для повного захисту прав позивача, крім того, без урахування таких обстави розгляд справи, із урахуванням правових висновків суду касаційної інстанції, не відповідав би завданню адміністративного судочинства та обов`язку суду, встановленого статтею 242 КАС України.
88. Вирішуючи питання належного способу захисту порушеного права позивача, суд виходить із того, що таким способом є стягнення сум відшкодування з відповідача, а не зобов`язання його нарахувати та виплатити такі суми, оскільки обчислення суми відшкодування здійснено судом.
89. Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
90. Керуючись статтями 2, 5, 9, 241-246 КАС України, суд, -
91. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності за зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.
92. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з військової служби у розмірі 147484,47 грн (сто сорок сім тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні 47 копійок).
93. В іншій частині позовних вимог відмовити.
94. Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.
Суддя І.О. Верба