Справа № 826/9664/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

29 листопада 2021 року справа №826/9664/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )

до 1. Начальника Головного управління Національної поліції в Київській області Ценова Дмитра Миколайовича (далі по тексту - відповідач 1, начальник ГУ НП в Київській області, Ценов Д.М. )

2. Головного управління Національної поліції в Київській області (далі по тексту - відповідач 2, ГУ НП в Київській області)

про 1) визнання протиправним та скасування наказу від 02 червня 2017 року №953 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, майора поліції ОСОБА_1 »;

2) поновлення позивача на посаді начальника Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області;

3) стягнення з відповідача 2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 02 червня 2017 року по дату фактичного поновлення на посаді

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про незаконність його притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади начальника Обухівського відділку поліції ГУ НП в Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його незаконно звільнено зі служби в поліції у зв`язку з порушенням відносно нього кримінального провадження, адже вину ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні не встановлено обвинувальним вироком суду і до цього моменту відповідач має право лише відсторонити його від виконання службових обов`язків.

На думку позивача, оскаржуваний наказ ґрунтується виключно на припущеннях, у ньому не вказано, в який спосіб, коли та за яких умов ОСОБА_1 порушив службову дисципліну, в який спосіб не захистив від протиправних посягань життя, здоров`я, права і свободи громадян, у чому проявилася його негідна поведінка в позаслужбовий час, якими діями і поведінкою він себе дискредитував та подав неналежний приклад підлеглим.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що під час проведення службового розслідування в нього не відібрано письмові пояснення, а накази ГУ НП в Київській області від 02 червня 2017 року №953 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та від 16 червня 2017 року №458 про звільнення зі служби в поліції прийняті в період його тимчасової непрацездатності.

Оружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 16 листопада 2018 року в адміністративній справі №826/9664/17 , яке залишив без змін постановою Шостий апеляційний адміністративний суд від 19 лютого 2019 року, відмовив в задоволенні адміністративного позову.

Верховний Суд постановою від 08 липня 2020 року скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року в адміністративній справі №826/9664/17, а справу направив до суду першої інстанції новий розгляд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою від 20 липня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі №826/9664/17 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відзиву на позовну заяву під час первинного вирішення спору відповідачі не подавали.

Відповідач 1 в ході нового розгляду справи відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Відповідач 2 в ході нового розгляду справи подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у позові у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 звільнено на підставі висновку про вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у не захисті та охороні від протиправних посягань життя, здоров`я, прав та свобод громадян, негідній поведінці в позаслужбовий час, неприпиненні протиправних дій осіб, які їх вчиняють, поданні неналежного прикладу підлеглим працівникам.

Крім того, відповідач 2 звертає увагу, що позивач не заперечує факти, викладені у висновку службового розслідування, а лише вказує на процедурні порушення в частині наявності підстав для відсторонення від посади.

Під час нового розгляду справи позивач подавав заяви про збільшення позовних вимог, однак, ухвалами 26 жовтня 2020 року та від 08 лютого 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відмовив у прийнятті до розгляду заяв про зміну позовних вимог.

У письмовому поясненні позивач додаткового зазначив, що службове розслідування відносно ОСОБА_1 проводилось лише 1 день і жодних з`ясувань, документів, доказів з приводу дійсності обставин начебто вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення у висновку немає. Позивач зауважує, що у висновку про службове розслідування відповідач зазначив фабулу справи про кримінальне правопорушення, але без здійснення обґрунтованого аналізу дій позивача, в чому вони полягали та яка роль позивача у вчиненні цього правопорушення.

Позивач також указав, що відповідачі не з`ясували, чи вручено ОСОБА_1 підозру, не відсторонили його спочатку від посади, а відразу звільнили, що суперечить пунктам 7.1-7.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 березня 2013 року №230, та статті 70 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Ухвалою від 13 серпня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва задовольнив заяву представника Головного управління Національної поліції в Київській області та призначив підготовче засідання.

Ухвалою від 08 лютого 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 14 червня 2021 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали, представник відповідача 2 проти позову заперечив, представник відповідача 1 до суду не прибув. За згодою присутніх суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року, «суди не з`ясували, які фактичні обставини події, у зв`язку з якою проводилося службове розслідування, були встановлені комісією, які матеріали були нею зібрані і досліджені під час дисциплінарного провадження та чи встановлено у підсумку, які конкретно протиправні або неетичні дії (бездіяльність) вчинив позивач у порушення обов`язків поліцейського, зазначених у висновку службового розслідування та наказі ГУНП в Київській області від 02.06.2017 №953.

Суди першої та апеляційної інстанції не досліджували і не дали оцінки тому, чи становили описані у висновку службового розслідування дії ОСОБА_1 склад дисциплінарного проступку (проступків), незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ті самі дії поліцейського отримали в межах кримінального провадження.

Без встановлення зазначених обставин та їх належної правової оцінки неможливо погодитися з висновками судів про дотримання відповідачем порядку притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та правомірність звільнення останнього зі служби в поліції саме в порядку дисциплінарного стягнення».

Дослідивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги висновки Верховного Суду, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 2004 року та з 29 липня 2016 року призначений на посаду начальника Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області.

Наказом ГУ НП в Київській області від 02 червня 2017 року №953 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Обухівського ВП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_1 » за порушення службової дисципліни, статей 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства начальника Обухівського ВП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

На підставі згаданого наказу ГУ НП в Київській області прийняло наказ від 16 червня 2017 року №458 о/с «По особовому складу», яким майора поліції ОСОБА_1 , начальника Обухівського відділу поліції, звільнено зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) з 23 червня 2017 року.

Суд встановив, що звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції є реалізацією дисциплінарного стягнення на підставі висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни від 01 червня 2017 року, затвердженого начальником ГУ НП в Київській області Ценовим Д.М.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (тут і далі нормативно-правові акти в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як визначає частина друга статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Дисциплінарний статут Національної поліції України затверджений Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, а тому на час виникнення спірних правовідносин на поліцейських поширювалася дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі по тексту - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного статуту службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається, зокрема, шляхом дотримання законності і статутного порядку.

За визначенням статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Стаття 7 Дисциплінарного статуту установлює, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

За правилами цієї статті перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності є порушення службової дисципліни. Для притягнення до такої відповідальності необхідно з`ясувати всі обставини дисциплінарного проступку, учиненого особою начальницького складу під час службового розслідування.

При цьому, визначаючи вид дисциплінарного стягнення, мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Отже, з метою встановлення обставин дисциплінарного проступку, визначення його тяжкості, заподіяної шкоди та ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Вирішуючи цей спір, суд має виходити з обставин, встановлених службовим розслідуванням, характеру дисциплінарного проступку, мотивів, за яких його вчинено та якими доказами це підтверджується.

Порядок проведення службових розслідувань регулюється Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 (далі по тексту - Інструкція, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС (рядового та начальницького складу) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підпункти 2.2.5, 2.2.20 пункту 2.2 передбачають, що службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником, зокрема у разі скоєння особою рядового і начальницького складу дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.

Відповідно до пунктів 2.5, 2.6 Інструкції підстави для призначення службового розслідування можуть міститься в службових документах осіб рядового і начальницького складу, матеріалах перевірок, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів або в інших документах, отриманих у встановленому законодавством України порядку. Підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 3.1 передбачено, що начальники ГУ МВС мають право призначати службове розслідування стосовно осіб рядового і начальницького складу тих органів чи підрозділів внутрішніх справ, діяльність яких вони координують або контролюють.

Розділом VI Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України визначаються, зокрема, права особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи РНС), стосовно якої проводиться службове розслідування.

Згідно з підпунктом 6.3.1 пункту 6.3 Інструкції визначено, що особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі-особи РНС), стосовно якої проводиться службове розслідування, мають право отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування.

Відповідно до пунктів 5.3, 5.4 Інструкції завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). Якщо вину особи рядового і начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Згідно з пунктами 8.1, 8.2-8.4 Інструкції підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. У вступній частині висновку службового розслідування викладаються: посада, звання, прізвище, ініціали службової особи (осіб), яка (і) проводила (и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування.

В описовій частині висновку службового розслідування, зокрема, викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) рядового і начальницького складу скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім`я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку тощо.

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються, зокрема: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб рядового і начальницького складу конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень.

Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником. (пункт 8.7 Інструкції).

Як свідчить зміст наказу ГУ НП в Київській області від 01 червня 2017 року №948 призначено службове розслідування за фактом затримання начальника Обухівського відділу поліції ОСОБА_1 , за результатами якого складено і затверджено висновок службового розслідування.

Службовим розслідуванням установлено, що 01 червня 2017 року до Головного управління з прокуратури Київської області надійшла інформація про затримання начальника Обухівського відділу поліції ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження №0000260 від 28 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 14, частиною третьою статті 146, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 369 Кримінального кодексу України.

Як установлено досудовим слідством, група осіб, до складу якої входив ОСОБА_1 , шляхом надання неправомірної вигоди співробітникам Служби безпеки України за вчинення ними дій з використанням наданої їм влади готувалися до незаконного позбавлення волі та переправлення на територію Російської Федерації власника ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» з метою вимагання від нього під тиском фізичного насильства грошової винагороди в розмірі 17 мільйонів доларів США. 01 червня 2017 року після закінчення замаху на вчинення вказаного злочину співробітниками Головного управління СБУ в м. Києві та Київській області і органів прокуратури в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України затримано ОСОБА_1 і його спільників.

Далі у висновку службового розслідування викладено інформацію про факти притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за час проходження служби (зокрема, чотири дисциплінарні стягнення на останній посаді) та неодноразове попередження його на нарадах керівництва ГУ НП в Київській області про неналежну організацію службової діяльності в Обухівському відділі поліції, зазначено про перебування позивача з 21 лютого 2017 року по 30 березня 2017 року у невикористаній частині чергової відпустки за 2016 рік та з 31 березня 2017 року по 11 травня 2017 року у черговій відпустці за 2017 рік, а також про те, що 12 травня 2017 року позивач на службу не вийшов, повідомивши керівництво про перебування на лікарняному.

Опитаний ОСОБА_1 повідомив, що пояснення буде надавати після розгляду справи по суті.

Аналізуючи наведене, комісія з проведення службового розслідування дійшла висновку, що інформація про порушення службової дисципліни начальником Обухівського відділу поліції ОСОБА_1 знайшла своє підтвердження, а в його діях вбачається порушення вимог статей 7 і 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, ігнорування вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», які виявились у «не захисті і охороні від протиправних посягань життя, здоров`я, прав та свобод громадян, не гідній поведінці в позаслужбовий час, не припиненні протиправних дій осіб, які їх вчиняють, подання неналежного прикладу підлеглим працівникам, що призвело до грубого порушення службової дисципліни».

У зв`язку із чим, наказом ГУ НП в Київській області від 02 червня 2017 року №953 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Обухівського ВП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_1 » начальника Обухівського ВП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за порушення вимог статей 7 і 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, ігнорування вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», які виявились у «не захисті і охороні від протиправних посягань життя, здоров`я, прав та свобод громадян, не гідній поведінці в позаслужбовий час, не припиненні протиправних дій осіб, які їх вчиняють, подання неналежного прикладу підлеглим працівникам, що призвело до грубого порушення службової дисципліни».

Вирішуючи питання правомірності накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, суд звертає увагу на таке.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють тощо.

Стаття 8 Дисциплінарного статуту зокрема визначає, що начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов`язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов`язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Так, стаття 2 Закону України «Про Національну поліцію» установлює, що, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов`язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов`язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов`язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності.

У разі виявлення таких дій поліцейський зобов`язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних злочинів, вчинених поліцейськими.

У статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені основні обов`язки поліцейського, який, зокрема зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Як визначає стаття 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Наведені норми свідчать, що до поліцейського висуваються підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Правову позицію аналогічного змісту викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року у справі №260/1118/18.

Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини щодо кримінального провадження №0000260 у частині участі ОСОБА_1 у підготовці до незаконного позбавлення волі та переправлення на територію Російської Федерації власника ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» з метою вимагання від під тиском фізичного насильства грошової винагороди, вбачається, що позивач вчинив дії, які полягають у не дотриманні законодавства, не захисті та не охороні від протиправних посягань на життя, здоров`я, права і свобод громадянина; не поводив себе гідно у позаслужбовий час, не припинив протиправні дії осіб, які їх вчиняють, подав неналежний приклад підлеглим працівникам та ігнорував вимоги статті 18 Закону України «Про Національну поліцію».

Суд звертає увагу, що позивач не заперечує та не спростовує обставин, встановлених у кримінальному провадженні №0000260 щодо вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною першою статті 14, частиною третьою статті 146, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 369 Кримінального кодексу України.

Як зазначає відповідач та не заперечує позивач, у ході проведення службового розслідування, із посиланням на досудове розслідування, встановлено факт підтвердження відомостей, які стали підставою для його призначення.

У свою чергу факт вчинення встановлених розслідуванням дій підриває авторитет і довіру до поліції як органу державної виконавчої влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №817/1303/16.

При вирішенні спору суд погоджується із позицією відповідача про те, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення позивачем моральних та етичних приписів може сприйматися як спроба підриву довіри до Національної поліції, що безумовно впливає на рівень авторитету та довіри до органів поліції з боку суспільства.

Також суд зауважує, що під час проведення службового розслідування позивачу пропонувалось надати пояснення, однак позивач від надання таких пояснень відмовився.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що його незаконно звільнено зі служби в поліції у зв`язку з порушенням відносно нього кримінального провадження, адже вину ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні не встановлено обвинувальним вироком суду і до цього моменту відповідач має право лише відсторонити його від виконання службових обов`язків, оскільки у межах даного спору позивача звільнено саме за дисциплінарний проступок, а не за вчинення кримінального правопорушення.

Суд звертає увагу, що законодавством чітко розмежовано випадки притягнення поліцейського до дисциплінарної та кримінальної відповідальності в якості двох самостійних підстав для звільнення зі служби.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

У першому випадку рішення про звільнення поліцейського зі служби в Національній поліції ухвалюється на підставі висновку службового розслідування, а у другому - на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили.

Отже, наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, адже питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування.

В частині правомірності застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини першої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Згідно із частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до частини третьої статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У справі міститься копія матеріалами послужного списку позивача, згідно з яким на ОСОБА_1 накладено стягнення за порушення службової дисципліни у вигляді суворої догани на підставі наказу ГУ НП від 16 січня 2017 року та у вигляді попередження про неповну службову відповідність на підставі наказу ГУ НП від 16 січня 2017 року.

Таким чином, застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є послідовним і пропорційним.

Враховуючи викладене, суд вважає, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції на підставі оскаржуваного наказу є правомірним.

Оскільки суд встановив, що звільнення позивача є правомірним, позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач довів правомірність прийняття спірного наказу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено і позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Головне управління Національної поліції України в Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15; ідентифікаційний код 40108616);

Начальник Головного управління Національної поліції України в Київській області Ценов Дмитро Миколайович (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий).

Суддя В.А. Кузьменко