Справа № 640/29686/21
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року м. Київ № 640/29686/21

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Шевченко Н.М., розглянувши за правилами позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить визнати протиправними дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в м. Києві Шпак Олександра Івановича щодо накладення арешту/винесення постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 32075327 від 02.01.2018; зобов`язати головного державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в м. Києві Шпак Олександра Івановича зняти арешт із належного ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна, зокрема з квартири АДРЕСА_1 , накладеного згідно постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 32075327 від 02.01.2018; визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 32075327 від 02.01.2018 в частині рухомого та нерухомого майна, зокрема з квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що державним виконавцем безпідставно та протиправно накладено арешт на майно, оскільки у виконавчому провадження № 32075327 було попередньо конфісковано її автомобіль, та заборгованість має бути погашеною.

Відповідач не виклав своєї позиції щодо заявлених позовних вимог, до суду надав копію виконавчого провадження.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Постановою від 02.01.2018 у виконавчому провадженні № 32075327 головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шпаком О.І. накладено арешт на майно при примусовому виконанні постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 02.03.2012 № 3-1849/12.

Зокрема, вказаною постановою накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

За змістом статті 56 Закон 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем.

Відповідно до цієї норми, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

(абзац другий частини другої статті 59 із змінами, внесеними

згідно із Законом України від 03.11.2016 р. N 1730-VIII)

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З матеріалів справи установлено, що на примусовому виконанні у Дарницькому районному відділі ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходилась постанова №3-1849/12 від 02 березня 2012 року, виданої Солом`янським районним судом м. Києва, про конфіскацію в дохід держави безпосереднього предмету порушення митних правил, а саме: автомобіль марки «Мерседес-Бенц S 500», 2003 року випуску, кузов НОМЕР_1 , а в разі неможливості провести конфіскацію - стягнути з ОСОБА_1 на користь держави вартість товару - 418 385 (чотириста вісімнадцять тисяч триста вісімдесят п`ять) грн 65 коп.

06.04.2012 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 32075327. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника від 26.04.2012 та про розшук майна боржника від 04.06.2012, а саме: автомобіль марки «Мерседес-Бенц S 500», 2003 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно з акту опису й арешту майна №2033/1 від 12.07.2012 державним виконавцем Відділу Синозацькою І.П. проведено опис автомобіля марки "Мерседес-Бенц S 500", 2003 р.в., кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до зазначеного акту транспортний засіб передано на відповідальне зберігання фізичний особі - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 (отримав свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ). В матеріалах виконавчого провадження міститься копія коду РНОКПП, копія паспорту громадянина України ОСОБА_2 та договір оренди нежитлового приміщення №05-04/2012 від 23.03.2012, згідно якого орендарем приміщення за адресою: АДРЕСА_4 є ТОВ БУ «КУБ» в особі директора ОСОБА_2

25.12.2012 відповідачем направлено заявку на реалізацію арештованого майна. Однак, аукціон з реалізації арештованого майна двічі не відбувся, а тому арештоване майно знято з продажу на аукціоні.

Стаття 62 Закону України «Про виконавче провадження», визначає порядок виконання рішення про конфіскацію майна.

Виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.

Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

Розпорядження конфіскованим майном та майном, яке не підлягає реалізації, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 33 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, порядок розпорядження конфіскованим майном, не реалізованим у порядку, визначеному Законом, та майном, яке не підлягає реалізації, встановлено Порядком розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 985.

Відповідно до Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, у разі коли майно, в тому числі транспортні засоби, не реалізовано у порядку, встановленому і Законом України "Про виконавче провадження", державний виконавець вносить на розгляд комісії, яка утворена відповідно до пункту 11 цього Порядку (далі - комісія), пропозицію щодо безоплатної передачі майна органам державної влади, закладам охорони здоров`я, освіти, соціального забезпечення, соціального захисту, зокрема закладам, у яких виховуються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, дитячим будинкам сімейного типу, прийомним сім`ям, будинкам дитини при установах виконання покарань, установам виконання покарань, слідчий ізоляторам, військовим формуванням, а також на благодійні цілі. і Отже подальше виконання даного виконавчого документа проводиться з урахуванням зазначеного Порядку.

У відповідності до розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі необхідності (наявність інформації про псування або розтрату майна тощо) виконавець до моменту передачі майна новому зберігачу може здійснити вихід за місцем зберігання майна для його огляду. У разі зміни кількісних чи якісних характеристик майна про це зазначається в постанові про призначення нового зберігача, при цьому виконавець готує повідомлення до органів досудового розслідування щодо притягнення зберігача до кримінальної відповідальності. Виявивши розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт та яке підлягає конфіскації за рішенням суду, державний виконавець складає про це акт і звертається з повідомленням до органів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення зберігача описаного майна до відповідальності, передбаченої статтею 388 Кримінального кодексу України.

В матеріалах виконавчого провадження міститься вимога заступника начальника Відділу Олефіра О.О. від 05.07.2016, адресована відповідальному зберігачу арештованого майна ОСОБА_2 , щодо негайного пред`явлення автомобіля марки "Мерседес-Бенц S 500", 2003 р.в., кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 на адресу Відділу. Дана вимога направлена адресату рекомендованою кореспонденцією.

Вимога від 05.07.2016 повернута на адресу Відділу з відміткою поштового відділення про невручення адресату.

При цьому, згідно з постанови про перевірку законності виконавчого провадження від 24.01.2020 в.о. заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Подолянко І.А. установлено, що в матеріалах виконавчого провадження відсутній акт державного виконавця складений за наслідками здійснених заходів направлених на виявлення описаного, арештованого та переданого на відповідальне зберігання фізичній особі - майна.

Під час перевірки також установлено, що впродовж періоду з 08.07.2013 по 05.07.2016 та в подальшому, державними виконавцями Відділу не вживались будь-які дії направлені на виконання зазначеного виконавчого документу. Державними виконавцями Відділу не здійснено жодних дій направлених на розшук арештованого, описаного та нереалізованого на прилюдних торгах майна, яке підлягає конфіскації в дохід держави. В матеріалах виконавчого провадження міститься розпорядження начальника Відділу Сувало М.С. від 09.10.2017 про передачу даного виконавчого провадження для організації подальшого виконання головному державному виконавцю Шпаку О.І. з огляде на те, що за результатами проведеної перевірки встановлено не вжиття державним виконавцем Житніковим С.С. , на виконанні якого перебувало вказане виконавче провадження, заходів повного, належного та своєчасного виконання виконавчих документів даної категорії.

Так, 02.01.2018 головним державним виконавцем Відділу Шпаком О.І. направлено Дарницькому управлінню поліції ГУНП в м. Києві заяву про вчинення злочину в поряд статті 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт або описано чи підлягає конфіскації, відносно особи - зберігача арештованого майна ОСОБА_2 .

Ураховуючи вищевикладене, суд наголошує, що транспортний засіб, який належав позивачу, конфіскований на підставі судового рішення у справі №3-1849/12, зокрема згідно з акта №2033/1 від 12.07.2012 транспортний засіб виявлено, вилучено та на нього накладено арешт.

Подальші події щодо спірного транспортного засобу жодним чином не стосувались та не залежали від позивача.

Отже, будь-які негативні наслідки на підставі неналежних дій державних виконавців, які полягають у неналежній реалізації автомобіля, не можуть застосовуватись до ОСОБА_1 .

Окрім цього, суд бере до уваги, що 02.01.2018 головним державним виконавцем Відділу Шпаком О.І. на адресу Солом`янського районного суду м. Києва направлялась заява про встановлення або зміну способу та порядку виконання рішення, а саме просив змінити спосіб виконання постанови суду шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь держави вартість товару - 418 385,65 грн.

Поряд з цим, постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.02.2018 по справі №і в/760/21/18 (2-1849/12) відмовлено в задоволенні заяви про встановлення або зміну способу та порядку виконання рішення.

З тексту вказаної постанови встановлено, що підставою для відмови у задоволенні заяви державного виконавця є те, що транспортам засіб, який підлягає конфіскації на підставі судового рішення виявлено, вилучено та на нього накладено арешт. При цьому, державним виконавцем не наведено обставин, які б ускладнювали виконання судового рішення чи робили його виконання неможливим.

З огляду на те, що даний виконавчий документ передбачає чіткий спосіб і порядок його виконання, а саме конфіскацію в дохід держави безпосереднього предмету порушення митних правил, а саме: автомобіль марки "Мерседес-Бенц S 500", 2003 р.в., кузов НОМЕР_1 , а в разі неможливості провести конфіскацію - стягнути з ОСОБА_1 на користь держави вартість товару - 418 385,65 грн, та той факт, що державними виконавцям Відділу зазначений транспортний засіб виявлено, описано, арештовано та проведено його реалізацію на прилюдних торгах, однак після реалізації майна, державними виконавцями не вчинено жодних дій спрямованих на повернення транспортного засобу від відповідального зберігача для організації подальшого виконання постанови суду з урахуванням вимог Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, застосування такого заходу примусового виконання як накладення арешту на все інше майно, що належить боржнику є безпідставним.

Аналогічну позицію викладено Солом`янським районним судом м. Києва в постанові від 02.02.2018 по справі №3-в/760/21/18 (2-1849/12) та узгоджуються з висновками в постанові про перевірку законності виконавчого провадження від 24.01.2020.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шпака О.І. щодо винесення постанови про накладення арешту на майно від 02.01.2018 під час вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №32075327 з виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 02.03.2012 по справі №3-1849/12 про конфіскацію в дохід держави безпосереднього предмету порушення митних правил, а саме: автомобіль марки "Мерседес-Бенц S 500", 2003 р.в., кузов НОМЕР_1 , є протиправними.

Як наслідок, така постанова від 02.01.2018 про арешт майна боржника є протиправною та підлягає скасуванню.

Разом з цим, суд звертає вагу, що позивачем фактично обрано не належний спосіб захисту порушеного права, адже Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII випадок позивача не належить до підстав зняття арешту державним виконавцем, а надає таке повноваження виключно суду.

Таким чином, оскільки у єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про арешт нерухомого майна, то суд вважає за необхідне відповідно до частини 5 статті 59 Закону № 1404-VIII зняти арешт з нерухомого майна, накладений на підставі постанови від 02.01.2018 у ВП № 32075327, а саме: на квартиру, яка розташована: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачем не сплачено судовий збір, з огляду на що, з урахуванням приписів ст.139 КАС України, суд вважає за належне стягнути з відповідача на рахунок Окружного адміністративного суду м. Києва судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241 - 246, 255, 287, 296 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в м. Києві Шпак Олександра Івановича щодо накладення арешту/винесення постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 32075327 від 02.01.2018.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 32075327 від 02.01.2018 в частині рухомого та нерухомого майна, зокрема з квартири АДРЕСА_1 .

4. Зняти арешт із належного ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна, зокрема з квартири АДРЕСА_1 , накладеного згідно постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 32075327 від 02.01.2018.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в м. Києві судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) на рахунок Окружного адміністративного суду м. Києва (отримувач коштів ГУК у м.Києві/Печерс.р-н/22030101, код отримувача (код за , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA4026007, код класифікації доходів бюджету 22030101).

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02099, м. Київ, вул. Заслонова, 16, )

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко