Справа № 380/11240/21
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Карп`як О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу № 380/11240/21 за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій ,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся з вказаним позовом до Галицької митниці Держмитслужби (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000; ) в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Галицької митниці Держмитслужби (; місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) щодо неповернення частини вартості майна, що належало на праві власності ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), вилученого на підставі протоколу про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020, а саме: кофемолки Fiorenzano F 64 Е V220 Colore: Nero (1 шт., 15 кг), телевізора Mirvar 28S, б/у (1 шт., 30,5 кг) у розмірі 20 469,90 (двадцять тисяч чотириста шістдесят дев`ять гривень дев`яносто копійок);

зобов`язати Галицьку митницю Держмитслужби (; місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) повернути ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) неоплачену частину вартості майна, що належало на праві власності ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), вилученого на підставі протоколу про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020, а саме: кофемолки Fiorenzano F 64 Е V220 Colore: Nero (1 шт., 15 кг), телевізора Mirvar 28S, б/у (1 шт., 30,5 кг) у розмірі 20 469,90 (двадцять тисяч чотириста шістдесят дев`ять гривень дев`яносто копійок);

стягнути із Галицької митниці Держмитслужби (; місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) 6 000 грн. (шість тисяч гривень) моральної шкоди, що завдана внаслідок душевних страждань через протиправну та безпідставну реалізацію майна, яке належало йому на праві власності, що вилучене на підставі протоколу про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020, а саме: кофемолки Fiorenzano F 64 Е V220 Colore: Nero (1 шт., 15 кг), телевізора Mirvar 28S, б/у (1 шт., 30,5 кг) та відмову у відшкодуванні повної вартості вище вказаного майна.

Позивач обґрунтовує позов тим, що по відношенню до нього 31.01.2020 року згідно протоколу про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020 р., було вилучено такий товар: кофемолка Fiorenzano F64EV220 Colore: Nero (1 шт., 15 кг), телевізор Mirvar 28 S, б/у (1 шт., 30,5 кг). Оскільки постановою Львівського апеляційного суду по справі № 461/1615/20 від 07.10.2020 року апеляційну скаргу захисника Жиравецького Т.М., задоволено, постанову Галицького районного суду м. Львова від 27.02.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 472 МК України скасовано, а провадження у справі № 461/1615/20 відносно ОСОБА_1 за ст. 472 МК України закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Стверджує про те, що Галицька митниця Держмитслужба вчинила бездіяльність, яка виражається у неповерненні повної вартості реалізованого товару, який був у його володінні, та належав позивачу, та за таких обставин просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представником відповідача на адресу суд подано відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що 10.03.2020 року постанова Галицького районного суду міста Львова набрала законної сили, Галицька митниця Держмитслужби звернулася до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з проханням виконати дану постанову. 07.05.2020 року відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 29.05.2020 року майно, вилучене у справі про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020 року було передано на реалізацію до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). В подальшому, на адресу Галицької митниці Держмитслужби надійшла заява про повернення вилученого товару згідно протоколу про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020 року. 07.04.2021 року на вищевказану заяву Галицькою митницею Держмитслужби надіслано лист-відповідь №74/22/8.19/7464. У зазначеному листі вказано, що товар, вилучений у справі про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020 року реалізовано через електронні торги на сайті ДП «Сетам» на підставі постанови про опис та арешт боржника ВП №61949531 від 29.05.2020 року, яка була видана відділом примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління забезпечення Міністерства юстиції (м. Львів). Вартість реалізації становила 9521, 66 гривень, із них: загальна сума витрат на організацію розпорядження (комісійна винагорода, виконавчий збір, витрати на експертизу, зберігання, тощо) - 4686,68 гривень; сума податків і зборів перерахованих до Держбюджету - 2308, 28 гривень; вартість від реалізації майна перерахованого до Держбюджету - 2526,701 гривень. Таким чином, було встановлено, що належною сумою для повернення громадянину ОСОБА_1 є 2526,70 гривень. На підставі висновку від 06.04.2021 року вказана сума була повернута заявнику. Оскільки, постановою Галицького районного суду міста Львова від 27 лютого 2020 року у справі №461/1615/20, яка набрала законної сили 10.03.2021, тимчасово вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.20202 року товар конфісковано, Галицькою митницею Держмитслужби у відповідності до вимог та строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», виконавчий документ листом митниці від 27.04.2020 №7.4/20-04/8.19/11755 направлено для його примусового виконання. Вказують, що твердження позивача про те, що «законної підстави для конфіскації та реалізації вилученого майна не було, однак, Галицька митниця Держмитслужби, яка здійснювала його зберігання та у володінні якої воно було, все ж здійснила передачу вище зазначеного майна на реалізацію через електронні торги на сайті ДП «Сетам», не відповідає обставинам справи, адже як зазначалось, постанова Галицького районного суду міста Львова від 27 лютого 2020 року у справі №461/1615/20 на момент пред`явлення до примусового виконання набрала законної сили, крім того, реалізацію товарів, конфіскованих за рішенням суду, здійснює державний орган виконавчої служби, в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Також представник відповідача, звертає увагу суду на той факт, що вартість вилученого товару відповідно до рахунку-фактури складає 323,05 евро. Згідно курсу НБУ, що діяв на момент митного оформлення ця сума еквівалентна 8875,83 грн. Львівським апеляційним судом визнано як неналежний та недопустимий доказ підтвердження вартості товару службову записку митного органу від 02.02.2020 року. З врахуванням цього, фактичною вартість товару є 8875,85 грн., що значно перевищує суму, заявлену до відшкодування. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що позивач не надає обґрунтованого розрахунку такої суми, та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань. Просять у задоволенні позову відмовити повністю.

09 вересня 2021 року представником позивача на адресу суду подано відповідь на відзив (вх. 9583 ел).

22 вересня 2021 року представником відповідача на адресу суду подано заперечення на відповідь на відзив у справі (вх. № 68729).

Відносно процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити, що ухвалою судді від 13 липня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі; справу вирішено розглядати без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами; роз`яснено відповідачу його право на подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

31.01.2020 року згідно протоколу про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020 р., в громадянина ОСОБА_1 було вилучено такий товар: кофемолка Fiorenzano F64EV220 Colore: Nero (1 шт., 15 кг), телевізор Mirvar 28 S, б/у (1 шт., 30,5 кг).

За результатами розгляду протоколу про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020 р., Галицьким районним судом м. Львова прийнято постанову по справі №461/1615/20 від 27.02.2020 року, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 23046 грн. 60 коп.. Товар, вилучений згідно протоколу про порушення літних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020 р. - конфісковано.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07.10.2020 року у справі № 461/1615/20 провадження № 33/811/1285/20, поновлено захиснику Жиравецькому Т.М., строк на апеляційне оскарження постанови суду. Апеляційну скаргу захисника Жиравецького Т.М., задоволено; постанову Галицького районного суду м. Львова від 27.02.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 472 МК України скасовано, а провадження у справі № 461/1615/20 відносно ОСОБА_1 за ст. 472 МК України закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення; товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил № 0337/20900/20 від 31.01.2020 року повернуто ОСОБА_1 або уповноваженим ним особам без стягнення витрат за зберігання на складі митного органу.

11 листопада 2020 року до Галицької митниці Держмитслужби було подано заяву про повернення вилученого товару згідно Протоколу про порушення митних правил № 2337/20900/20 від 31.01.2020 року товар, який ввозився на митну територію України через митний пост «Рава-Руська» Галицької митниці Держмитслужби та знаходився на складі Галицької митниці Держмитслужби.

Представник позивача в позовній заяві зазначає, що прибувши на склад Галицької митниці Держмитслужби було виявлено відсутність даного товару на складі. Надалі з`ясувавши всі обставини справи було встановлено, що товар, який був вилучений згідно про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020 р., а саме: кофемолка Fiorenzano F 64 Е V220 Colore: Nero (1 шт., 15 кг), телевізор Mirvar 28S, б/у (1 шт., 30,5 кг) був реалізований через електронні торги на сайті ДП «Сетам», номер лота 441753. Також з наявної інформації вбачається, що вище вказане майно було арештовано та реалізовано на підставі Постанови про опис та арешт майна боржника ВП № 61949531 від 29.05.2020, що видана відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Вище вказана інформація підтверджується довідками-скріншотами із сайту ДП «Сетам» щодо номера лоту 445718 (https://setam.net.ua/auction/445786) та довідкою із Автоматизованої системи виконавчих проваджень щодо виконавчого провадження № 61949531 ((https://asvpweb.minjust.gov.Ua/#/search-debtors). Відповідно до Протоколу проведення електронних торгів № 507397 грошова сума від продажу вище вказаного товару мала бути перерахована на рахунок Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідачем направлено лист відповідь Вих.№74/22/8.19/7464 від 07.04.2021 року щодо заяви звернення в інтересах заявника громадянина ОСОБА_1 , в якому вказано, що за наявною інформацією в УБО та З Галицької митниці Держмитслужби майно вилучене у справі про порушення митних правил № 0337/20900/20 від 31.01.2020 року реалізовано через електронні торги на сайті ДТ «Сетам» на підставі постанови про опис та арешт боржника ВП №61949531 від 29.05.2020 року, що видана відділом примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління забезпечення Міністерства юстиції (м. Львів). Вартість реалізації становила 9521, 66 гривень, із них: загальна сума витрат на організації розпорядження (комісійна винагорода, виконавчий збір, витрати за експертизу, зберігання, тощо) -2308, 28 гривень, вартість від реалізації майна перераховано до Держбюджету становить 2526, 70 гривень. На підставі висновку від 06.04.21 кошти повернено на рахунок заявника.

Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) листом від 20.04.2021 № В-5/10475, повідомлено представника позивача про наступне: «У Відділі перебувало виконавче провадження № 61949531 з виконання постанови № 461/1615/20, виданої 27.02.2020 Галицьким районним судом м. Львова про конфіскацію товару, вилученого згідно протоколу про порушення митних правил № 0337/20900/20 від 31.01.2020. Державним виконавцем 07.05.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. На виконання пункту 9 Порядку обліку, зберігання, оцінки вилученого митницями ДФС майна, щодо якого винесено рішення суду про конфіскацію, передачі його органам державної виконавчої служби і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2001 р. № 1724 29.05.2020 проведено опис конфіскованого майна, вилученого згідно протоколу про порушення митних правил № 0337/20900/20 від 31.01.2020, а саме: ковомолки Fiorenzato F64EV220 - 1 шт. та телевізора Mivar 28S - 1 шт. Вищевказане майно передано на відповідальне зберігання представнику ДП «СЕТАМ» філії у Львівській області Ковалю Миколі Андрійовичу. 02.09.2020 передано в ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію майна, вилученого згідно протоколу про порушення митних правил № 0337/20900/20 від 31.01.2020, а саме: ковомолки Fiorenzato F64EV220 - 1 шт. та телевізора Mivar 28S - 1 шт. 19.10.2020 з системи електронних торгів арештованого майна «СЕТАМ» реалізовано вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил № 0337/20900/20 від 31.01.2020 товар, а саме: кавомолка Fiorenzato F64EV220 - 1 шт. та телевізор Mivar 28S - 1 шт. Згідно протоколу № 507387 проведення електронних торгів з реалізації Лоту № 445718 майно придбано переможцем електронних торгів за 9 521,66 гри. 20.10.2020 на депозитний рахунок Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зараховано кошти в сумі 9 045,58 грн., що дорівнює різниці між ціною продажу придбаного лота і сумою винагороди організатора електронних торгів за цим лотом. Платіжними дорученнями від 22.10.2020 вищевказані кошти перераховано до вимог чинного законодавства. 22.10.2020 на підставі протоколу № 507378 проведення електронних торгів від 19.10.2020 складено акт про проведені електронні торги. 10.11.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження…».

Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області листом від 31.03.2021 року за № 05.1-14-06/2845, повідомлено представника позивача про наступне: «Відповідно до статті 45 Бюджетного кодексу України та Порядку повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за N 1650/24182 (далі Порядок №787), органи Казначейства здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Таким чином відповідно до пункту 5 Розділі І Порядку № 787 у разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Держмитслужби до Казначейства подається висновок відповідно до Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року N 643, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 року за N 976/30844 (далі Порядок №643). Повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені здійснюють територіальні органи Казначейства протягом п`яти робочих днів, наступних за днем прийняття електронного висновку митниці Держмитслужби (пункт 11 Розділу III Порядку № 643). Одночасно інформуємо, що повернення податків та зборів, можливе також і за рішенням суду (у разі зазначення про необхідність повернення безпосередньо у судовому рішенні). Дана норма передбачена Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845). Пунктом 17 Порядку № 845 визначено, що стягувані, на користь яких прийняті судові рішення про стягнення надходжень бюджету, подають до органу Казначейства, на рахунки в якому зараховані надходження бюджету, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, а саме: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. Що стосується долученої до Вашої заяви копії Постанови Львівського апеляційного суду від 07.10.2020 по справі № 461/1615/20 то у резолютивній частині, даної Постанови, не зазначено про необхідність повернення ОСОБА_1 коштів в сумі 23 046,60грн.».

Позивач не погодився із зазначеними діями Галицької митниці Держмитслужби, звернувся до суду із позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Митного кодексу України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно з ч.1 ст.3 Митного кодексу України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України.

Відповідно до ч.1 ст.459 Митного кодексу України, адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст.461 Митного кодексу України конфіскація товарів, транспортних засобів комерційного призначення - безпосередніх предметів порушення митних правил, товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю (крім транспортних засобів комерційного призначення, які використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України за визначеними маршрутами та рейсами, що здійснюються відповідно до розкладу руху на підставі міжнародних договорів, укладених відповідно до закону), а також транспортних засобів, що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України поза місцем розташування митного органу.

Відповідно до ст.511 Митного кодексу України товари - безпосередні предмети порушення митних правил та відповідні документи, необхідні як докази у справі про порушення митних правил, можуть тимчасово вилучатися. Документи, які перебувають в електронному вигляді, вилучаються разом з відповідними носіями. У разі виявлення порушень митних правил, передбачених частиною шостою статті 470, статтями 471-473, 476, частиною шостою статті 481, статтями 482-484 цього Кодексу, тимчасове вилучення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення, які підлягають конфіскації відповідно до цих статей, а також відповідних документів є обов`язковим.

Згідно з ст.528 Митного кодексу України справа про порушення митних правил розглядається суддею одноособово. У справі про порушення митних правил суд (суддя) виносить одну з постанов, передбачених частиною першою статті 527 цього Кодексу. У разі якщо за результатами перевірки законності та обґрунтованості постанови суду у справі про порушення митних правил ця постанова буде скасована, а справа закрита, або адміністративне стягнення за порушення митних правил буде змінено, конфісковані товари, транспортні засоби, сума штрафу або її відповідна частина повертаються особі, яка притягалася до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, або її представникові. Якщо конфісковані товари, транспортні засоби неможливо повернути в натурі, повертається їхня вартість за вирахуванням сум належних митних платежів за ставками, що діяли на день конфіскації. Повернення грошових коштів, зазначених у цій частині, здійснюється органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, з державного бюджету.

Суд звертає увагу, що Постановою Галицького районного суду від 27.02.2020 року справа №461/1615/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 23046, 60 гривень і конфісковано в дохід держави товар, вилучений згідно з протоколу про порушення митних правил № 0337/20900/20 від 31.01.2020 року. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Галицької митниці Держмитслужби витрати за зберігання товару 231, 57 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 420, 40 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07.10.2020 року у справі № 461/1615/20 провадження № 33/811/1285/20, поновлено захиснику Жиравецькому Т.М., строк на апеляційне оскарження постанови суду. Апеляційну скаргу захисника Жиравецького Т.М., задоволено, постанову Галицького районного суду м. Львова від 27.02.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 472 МК України скасовано, а провадження у справі № 461/1615/20 відносно ОСОБА_1 за ст. 472 МК України закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил № 0337/20900/20 від 31.01.2020 року повернуто ОСОБА_1 або уповноваженим ним особам без стягнення витрат за зберігання на складі митного органу.

З матеріалів справи, а саме листа Галицької митниці Держмитслужби від 07.04.2021 року за № 7.4/22/8.19/7464, судом також встановлено, що майно яке було вилучено у справі про порушення митних прави № 0337/20900/20 від 31.01.2020 року реалізовано через електронні торги на сайті ДТ «Сетам» на підставі постанови про опис та арешт боржника ВП №61949531 від 29.05.2020 року, що видана відділом примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління забезпечення Міністерства юстиції (м. Львів). Вартість реалізації становила 9521, 66 гривень, із них: загальна сума витрат на організації розпорядження (комісійна винагорода, виконавчий збір, витрати за експертизу, зберігання, тощо) -2308, 28 гривень, вартість від реалізації майна перераховано до Держбюджету становить 2526, 70 гривень. На підставі висновку від 06.04.21 кошти повернено на рахунок заявника у розмірі 2526, 70 грн.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 17 Постанови КМУ від 26.12.2001 року №1724 «Про порядок обліку, зберігання, оцінки вилученого митницями майна, щодо якого винесено рішення суду про конфіскацію, передачі цього майна органам державної виконавчої служби і розпорядження ним» встановлено, що у разі скасування рішення суду про конфіскацію майна орган, у якого воно знаходиться на зберіганні чи у розпорядження якого надійшло (у тому числі органи Казначейства), повертає майно або відшкодовує його вартість власникові в порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи вищенаведене та положення ч.3 ст.528 МК України, позивач має право на повернення вартості конфіскованого майна а саме: кофемолка Fiorenzano F 64 Е V220 Colore: Nero (1 шт., 15 кг), телевізор Mirvar 28S, б/у (1 шт., 30,5 кг) за вирахуванням сум належних митних платежів за ставками, що діяли на день конфіскації.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Галицька митниця здійснила відшкодування вартості конфіскованих товарів у розмірі 2526, 70 грн.

Представник позивача зазначає, що повна вартість товару повинна бути відшкодована Галицькою митницею Держмитслужби у розмірі 20469, 90 грн. виходячи з оцінки вартості майна, проведеної митним органом.

Однак, відповідно до Постанови Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 461/1615/20 провадження № 33/811/1285/20, судом встановлено наступне: «Крім цього, як вбачається з матеріалів справи на переконання апеляційного суду вартість товарів, а саме кавомолки Fiorenzato F 64 E V220 tag1e: Nero та телевізора Mivar 28 S не встановлена належним чином, при цьому апеляційний суд не може прийняти як належний та допустимий доказ службову записку митного органу від 02.02.2020 року, оскільки в такій не зазначено яким методом було визначено вартість товару, і така виконана частково друкованим та частково рукописним методом.».

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, судом визнано неналежним та недопустимим доказом вартості товару згідно службової записки митного органу від 02.02.2020.

З огляду на вищенаведене, суд погоджується з доводами відповідача проте, що оскільки вартість вилучених товарів згідно рахунків фактур складає 323,05 євро, відтак, фактична вартість вказаних вище товарів становить 8875,85 грн.

З огляду на наведене, з врахуванням того, що позивачу Галицькою митницею відшкодовано вартість конфіскованих товарів у розмірі 2526, 70 грн., відтак бездіяльність відповідача щодо неповернення частини вартості майна, що належало на праві власності ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), вилученого на підставі протоколу про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020, а саме: кофемолки Fiorenzano F 64 Е V220 Colore: Nero (1 шт., 15 кг), телевізора Mirvar 28S, б/у (1 шт., 30,5 кг) у розмірі 6349,13 грн. - є протиправною.

З врахуванням вищенаведеного, підлягають до задоволення похідні вимоги про зобов`язання Галицьку митницю Держмитслужби (; місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) повернути ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) неоплачену частину вартості майна, що належало на праві власності ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), вилученого на підставі протоколу про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020, а саме: кофемолки Fiorenzano F 64 Е V220 Colore: Nero (1 шт., 15 кг), телевізора Mirvar 28S, б/у (1 шт., 30,5 кг) у розмірі 6349,13 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення із Галицької митниці Держмитслужби на користь позивача 6000 грн., відшкодування моральної шкоди, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з абз. 2 ч. 3 вказаної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач повинен зазначити обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як свідчать матеріали справи, позивач обґрунтовує моральну шкоду, заподіяну внаслідок протиправної безпідставної реалізації майна, що належало на праві власності ОСОБА_1 , вилученого на підставі протоколу про порушення митних правил № 0337/20900/20 від 31.01.2020 року, внаслідок чого позивач був схвильований та додаткових переживань завдало звернення до Галицької митниці Держмитслужби, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) для відшкодування вартості реалізованого майна.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні; чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду із таким позовом.

Позивач не надав жодних доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди та її ступеню, за яких обставин вони заподіяні, чому позивач оцінив моральну шкоду на таку суму та з чого він при цьому виходив, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги.

З огляду на викладене, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем до суду надано квитанцію №36540 від 08.07.2021 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 908,00 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог частково суд вважає за необхідне стягнути на його користь суму сплаченого ним судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири) гривень. ,00 грн. з Галицької митниці Держмитслужби.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача в розмірі 7500, суд зазначає наступне.

Представником позивача на адресу суду подано клопотання про вирішення питання щодо розподілу судових витрат у розмірі 7500, 00 грн.

18.11.2021 року на адресу суду представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та вважають, що сума витрат, які поніс позивач значно завищено, оскільки підготування позовної заяви та відповіді на відзив не потребувало значних зусиль та часу.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України. Відповідно до ч.2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи на якій такі дії вчинялись.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст. 134 КАС України).

За приписами ч.5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).

Таким чином, суд визначає розмір суми витрат на правничу допомогу, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача згідно з умовами договору про подання професійної правничої допомоги та доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2020р. між адвокатом та позивачем укладено договір про надання правової допомоги.

На підтвердження виконання вказаного договору адвокатом надано акт надання правової допомоги № 01 від 05.11.2021 року, згідно якого було зроблено детальний опис наданої адвокатом правової допомоги (юридичних послуг), а саме: 1) підготовка написання і подача позовної заяви 8 (кількість робочих годин) -5000 грн. (вартість послуги); 2) підготовка написання та подача відповіді на відзив -4 (кількість робочих годин) -2500 грн. (вартість послуги). Всього до сплати 7500, 00 грн.

Також у акта про надання правової допомоги № 01 від 05.11.2021 року в п.5 вказано, що оплата Клієнтом рахункуё що виставляється/надається Адвокатським об`єднанням у відповідності до положень цього пункту та Договору здійснюється не пізніше 1 го робочого дня з моменту отримання Клієнтом рішення суду у справі, що набрало законної сили.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року по справі №520/9115/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспізмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, з урахуванням наведеного при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, що узгоджується з правовим висновком, сформульованим у постанові Верховного суду від 08.04.2020 р. по справі №922/2685/19.

Крім того, суд зауважує, що дана справа відноситься до справ незначної складності з підстав чого також і була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Отже, даний спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Дослідивши матеріали справи, надані до суду представником позивача документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 7500,00 грн. не є співмірним із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) за наведеним у детальному описі робіт (наданих послуг).

Враховуючи наведене, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Галицької митниці Держмитслужби (; місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) щодо повернення частини вартості майна, що належало на праві власності ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), вилученого на підставі протоколу про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020, а саме: кофемолки Fiorenzano F 64 Е V220 Colore: Nero (1 шт., 15 кг), телевізора Mirvar 28S, б/у (1 шт., 30,5 кг) у розмірі 6349,13 грн.

Зобов`язати Галицьку митницю Держмитслужби (; місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) повернути ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) частину вартості майна, що належало на праві власності ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), вилученого на підставі протоколу про порушення митних правил №0337/20900/20 від 31.01.2020, а саме: кофемолки Fiorenzano F 64 Е V220 Colore: Nero (1 шт., 15 кг), телевізора Mirvar 28S, б/у (1 шт., 30,5 кг) у розмірі 6349,13 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Галицької митниці Держмитслужби (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000; ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) сплаченого судового збору в сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири) гривень.

Стягнути з Галицької митниці Держмитслужби (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000; ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна