Справа № 160/14378/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіріус-Сервіс» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ Сіріус-Сервіс є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності. У червні 2021 року на виконання зовнішньоекономічного контракту №2612/20 на адресу позивача, на умовах поставки СРТ-Одеса надійшли відповідні товари. Під час декларування вказаного товару загальна вартість товару визначена декларантом за ціною, що передбачена договором. На підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем надано відповідачу повний пакет документів, по кожній з поставок, передбачений ч.2 ст.53 МКУ, що в свою чергу містить достовірні відомості про визначення митної вартості, які ґрунтуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Проте, на етапі перевірки митних декларацій Київська митниця Держмитслужби повідомила позивача картками №UA100070/2021/323645 від 14.06.2021 р., № UA100070/2021/324691 від 25.06.2021 р., №UA100070/2021/324693 від 25.06.2021 р., № UA100070/2021/324692 від 25.06.2021 р. про відмову у прийнятті митних декларацій та у митному оформленні (випуску) товарів, у зв`язку із прийняттям рішень про коригування митної вартості згідно з ст.55 МКУ № UA100070/2021/000221/2 від 14.06.2021 р., №UA100070/2021/000228/2 від 25.06.2021 р., № UA100070/2021/000229/2 від 25.06.2021 р., № UA100070/2021/000230/2 від 25.06.2021 р., та необхідності подання нових митних декларацій, відповідно до рішень про коригування заявленої митної вартості, а також про виникнення необхідності надання додаткових документів з метою підтвердження митної вартості товару. Оскільки, нібито було встановлено, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. З даними діями відповідача позивач погодитися не може, а тому був змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
На виконання ухвали суду - 21.09.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що причинами, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, є: неподання декларантом всіх запитуваних документів: відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливостей митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі. Митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та з довідковою інформацією, та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947). За результатами проведеного порівняння встановлено, що у митного органу наявна інформація щодо рівня митної вартості ідентичних товарів за вищими рівнями митної вартості.
Так, товари випущені у вільний обіг за умов, визначених ч.7 ст.55 МКУ, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Кодексу за митною декларацією від 15.06.2021 р. №UА100070/2021/323832. Різниця між платежами, які заявлялися декларантом до винесення рішення та платежами, які повинні бути сплачені у зв`язку з винесенням рішення склала 259 255,38 грн. За митною декларацією від 25.06.2021 р. №UA100070/2021/324758. Різниця між платежами, які заявлялися декларантом до винесення рішення та платежами, які повинні бути сплачені у зв`язку з винесенням рішення склала 159 536,61 грн. За митною декларацією від 25.06.2021 р. №UA100070/2021/324756. Різниця між платежами, які заявлялися декларантом до винесення рішення та платежами, які повинні бути сплачені у зв`язку з винесенням рішення склала 302 111,80 грн. За митною декларацією від 25.06.2021 р. №UA100070/2021/324774. Різниця між платежами, які заявлялися декларантом до винесення рішення та платежами, які повинні бути сплачені у зв`язку з винесенням рішення склала 313 550,89 грн. Крім того, оскаржувані рішення містять необхідну інформацію, передбачену ч.2 ст.55 МКУ та п.2.1 глави II правил, у графі 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості", вказано обставини винесення рішення, причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) та ін. Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
До суду 21.09.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач не заперечує і не спростовує, що документи він подав з дотриманням термінів, передбачених ч.2 та ч.3 ст.53 МКУ для подання як основних, так і додаткових документів, засвідчивши це оскаржуваними картками відмови в прийнятті кожної з митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, а також змістом графи 33 кожного з оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів. Позивач додав до позову скріншоти у вигляді роздруківок отриманого пристроєм зображення змісту екрану, якими засвідчений перелік документів, поданих декларантом по системі електронного декларування MC-Declarations протягом законодавчо встановлених термінів і без їх порушення. При цьому, зміст зазначених скріншотів відображає відомості про перелік (назву), дату та час в тому числі і "досилки" документів, додатково наданих позивачем. Крім того, у відповідній графі кожного наведеного переліку код кожного з поданих документів відповідає коду, зазначеному у гр.44 не тільки кожної з поданої первинної ЕМД, а й кожної з ЕМД, поданих/декларантом, вже з урахуванням коригування митної вартості. Таким чином, у даному випадку, позивачем надано усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, які містять повну інформацію про митну вартість та її складові, і без порушення термінів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.53 МКУ. При цьому, у поданих позивачем документах відсутні будь-які розбіжності, ознаки підробки або відомості, які б не підтверджували числові значення складових митної вартості товарів. За таких обставин, відсутність відповідних даних і у спірних рішеннях, і у відзиві виключає можливість вважати належним, переконливим та доведеним перед судом результатом невідомо яких порівнянь, про які заявляє відповідач і на які він спирається при обґрунтуванні своєї позиції. Отже, все вище викладене свідчить про те, що доводи відповідача не відповідають дійсності.
До суду 05.10.2021 року від відповідача надійшли заперечення на відзив на позовну заяву, в яких зазначено, що питання перевірки правильності класифікації товарів, країни походження, встановлення характеристик товарів за результатами митного огляду, тощо не є предметом спору та відповідні результати митного контролю (рішення) в цій частині не оскаржуються позивачем по даній справі. Також не відповідає дійсності твердження позивача про коригування митної вартості виключно за наявної інформації у базі митниці, оскільки вказана обставина не є основною, а бралася до уваги з урахуванням положень статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947) додатково до тих підстав, які стали причиною коригування митної вартості. Всупереч твердженням позивача в оскаржуваних рішеннях також відображена послідовність застосування методів визначення митної вартості. Митна вартість була скоригована митницею за резервним методом. Крім цього, як вже зазначалося у відзиві на позов, відповідно до ч.4 ст.64 МКУ митний орган на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод, тобто, детальна інформація з цього приводу надається окремо за письмовою вимогою декларанта. Аналогічно статтею 7 Угоди про застосування статті VII ГАТТ передбачено, що імпортера інформують про митну вартість та про використаний метод для її визначення лише, якщо імпортер цього вимагає. Однак, позивач не звертався до митниці задля отримання такої інформації, що свідчить про зрозумілість і достатність наведених причин невизнання заявленої митної вартості, що містяться у графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів. Тому відповідні зауваження позивача до оскаржуваних рішень наразі є безпідставними.
В силу ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві та в запереченнях на відповідь на відзив, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що у червні 2021 року на підставі зовнішньоекономічного контракту №2612/20 на адресу ТОВ «Сіріус-Сервіс», на умовах поставки СРТ-Одеса, надійшли товари:
- на суму 31 544,40 дол.США - відповідно до Invoice №VT160511747/21 від 01.05.2021 р. та інших супроводжуючих документів, які позивач 14.06.2021 р. подав відповідачу разом з електронною митною декларацією №UA100070/2021/323645 з метою здійснення митного оформлення товару;
- на суму 27 380,55 дол.США - відповідно до Invoice №VT160847420/21 від 16.05.2021 р. та інших супроводжуючих документів, які позивач 25.06.2021 р. подав відповідачу разом з електронною митною декларацією №UA100070/2021/324691 з метою здійснення митного оформлення товару;
- на суму 42 540,24 дол.США - відповідно до Invoice №VT160847422/21 від 27.04.2021 р. та інших супроводжуючих документів, які позивач 25.06.2021 р. подав відповідачу разом з електронною митною декларацією №UA100070/2021/324693 з метою здійснення митного оформлення товару;
- на суму 45 866,34 дол.США - відповідно до Invoice №VT160847419/21 від 27.04.2021 р. та інших супроводжуючих документів, які позивач 25.06.2021 р. подав відповідачу разом з електронною митною декларацією №UA100070/2021/324692 з метою здійснення митного оформлення товару.
Під час декларування вказаного товару, відповідно до вищенаведених ЕМД загальна вартість товару визначена декларантом за ціною, що передбачена договором.
Причиною було вказано, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає статі за ці товари, а саме:
1) не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням та вивантаженням товарів до названого місця призначення;
2) надана комерційна пропозиція являє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозицій для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, отже не відображає дійсну вартість товару у розумінні положень статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі. Так, згідно норм зазначеної статті, під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Тобто, даний документ не підтверджує дійсність цін та достовірність митної вартості;
3) висновок Дніпропетровської, ТПП від... №... прийнято до уваги митницею, але він не може бути підставою для підтвердження митної вартості. В наведених експертом джерелах з
мережі Інтернет, зазначена продукція без врахування технічних характеристик товару. Крім того, зазначена в окремих джерелах вартість продукції вища ніж вартість оцінюваного товару.».
У складі документів, які необхідно додатково надати, відповідач, з посиланням на ст.53 МКУ, у рішеннях про коригування митної вартості перелічив наступні документи:
«1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із використанням умов договору (угоди, контракту);
4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом на мову офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, відповідно до ст.254 МКУ;
б) якщо здійснено страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування з перекладом на мову офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, відповідно до ст.254 МКУ;
7) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
8) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
9) виписку з бухгалтерської документації;
10) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
11) за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.».
Позивач повідомив відповідача письмово про те, що він не має можливості надати інші витребувані відповідачем додаткові документи.
Так, рішеннями про коригування митної вартості товарів: №UА100070/2021/000221/2 від 14.06.2021 р., №UА100070/2021/000228/2 від 25.06.2021 р., №UА100070/2021/000229/2 від 25.06.2021 р., №UА100070/2021/000230/2 від 25.06.2021 р. відповідачем скориговано митну вартість товарів в сторону збільшення, та яка вплинула на збільшення відповідних платежів на суму у розмірі 1 034 454,68 грн., що нараховуються за митною вартістю, в т.ч.: на збільшення ввізного мита на 104 945,59 грн., на збільшення ПДВ на 929 509,09 грн.
З метою випуску придбаного товару у вільний обіг, відповідно до ч.7 ст.55 МКУ, позивач звернувся до Київської митниці Держмитслужби з письмовими заявами по кожній з поставок та надав митному органу відповідну гарантію по кожній з поставок у вигляді грошової застави відповідно до розділу X Митного кодексу України з певним строком дії кожної з них, який не перевищує 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.49 МКУ митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 51 МКУ визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
За змістом частини 2 статті 52 МКУ декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Пунктом 1 частини 3 статті 52 МКУ передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.
Відповідно до частин 1, 2 статті 53 МКУ у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу ч.3 ст.53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Так, на підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, разом з кожною електронною митною декларацією позивач надав митному органу наявні документи, передбачені ст.53 МКУ, що перелічені у графі 44 кожної з ЕМД і посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, в тому числі:
- по ЕМД №UA100070/2021/324691 від 25.06.2021 р. (відповідно до рішення Київської митниці Держмитслужби №UA100070/2021/000228/2 від 25.06.2021 року): декларацію митної вартості за №4085, номер якої наведено у гр.7 ЕМД; пакувальний лист PACKING LIST №VT160847420/21 від 16.05.2021 р. (код документу 0271); рахунок-фактуру INVOICE №VT160847420/21 від 16.05.2021 р. (код документу 0380), коносамент BILL OF LADING №ZJSM21050600 від 16.05.2021 р. (код документу 0705); міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №2201 від 23.06.2021 р. (код документу 0730); документ про походження товару INVOICE №VT160847420/21 від 16.05.2021 р. (код документу 0862); висновок експерта №ГО-1002 від 24.06.2021 р. Дніпропетровської торгово-промислової палати (код документу 3016); комерційну пропозицію OFFER б/н від 16.05.2021 р. (код документу 3022), V-контракт №2612/20 від 26.12.2020 р. (код документу m4100); додаткову угоду №1 до контракту №2612/20 (код документу 4103); лист №2506/1 від 25.06.2021 р. про відсутність можливості надання інших додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості (код документу 9000);
Так, відповідач за змістом рішень вказує на те, що «декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаження та вивантаженням товарів до названого місця призначення.».
Натомість, вказані висновки суперечить принципам Incoterms-2010, які чітко регламентують момент передачі прав на товар і усі пов`язані з цим ризики, та визначають, зокрема: хто і за чий рахунок - забезпечує транспортування товарів територіями країн продавця, покупця, транзитних країн, морськими та повітряними шляхами, обов`язки сторін щодо страхування вантажів і оформлення комерційних документів: «у місце і час переходу від продавця до покупця ризиків втрати чи пошкодження товарів.».
Згідно з Інкотермс-2010 за умовами поставки СРТ (Фрахт/перевезення оплачені до (...назва місця призначення) означає, що продавець передає товар перевізнику або іншій особі, номінованому продавцем, в узгодженому місці (якщо таке місце погоджено сторонами) і що продавець зобов`язаний укласти договір перевезення і нести витрати з перевезення, необхідні для доставки товару в узгоджене місце призначення.
Таким чином, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. А покупець бере на себе всі ризики чи втрати ушкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику.
Отже, наведене свідчить про те, що погоджуючи саме обрані умови поставки СРТ, сторони виходили з того, що продажна ціна вже включає в себе вартість товару, фрахт або транспортні витрати.
З урахуванням вищевказаного, укладаючи даний зовнішньоекономічний контракт, сторони погодили всі його істотні умови, до складу яких належить в тому числі і ціна товару, що придбався за умовами поставки СРТ, відповідно до яких у фактурну вартість товару вже включені витрати, що впливають на митну вартість товару (в тому числі перевезення). Саме тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування.
Крім того, виходячи з умов зовнішньоекономічного контракту, по застосованим сторонами умовам поставки продавець не вимагав у покупця обов`язку відшкодування транспортних витрат тощо. Отже, відсутність такої вимоги також свідчить про те, що відповідні витрати були враховані постачальником у ціні товару.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що додаткові витрати на транспортування товару ним не понесені, доказів зворотного відповідачем не надано.
Даний висновок узгоджується з судовою практикою та правовим висновком Верховного Суду України у справах №813/1229/16, №814/4204/15.
Суд звертає увагу, що нормами Митного кодексу України, визначена необхідність надання транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, для підтвердження витрат на транспортування, але тільки за певних умов.
Зокрема, п.6 ч.2 ст.53 МКУ встановлено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також: документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Як зазначалось вище, за умовами поставки СРТ (Інкотермс 2010) продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення.
Як видно з матеріалів справи, пунктом 2 зовнішньоекономічного контракту №2612/20 від 26.12.2020 року визначено, що ціна товару включає вартість тари, упаковки, маркування, перевезення (завантаження, вивантаження), а також всі інші витрати, оплата передбачена яких за умовами поставки СРТ (м.Одеса, Україна) в редакції Інкотермс-2010.
Так, декларантом подано разом з кожною із ЕМД (електронних митних декларацій) і відповідні декларації митної вартості (номер кожної наведено у гр.7 відповідної ЕМД).
Відповідно до даних гр.20 та гр.21 кожної з поданих декларацій митної вартості (скорочено - ДМВ) до митної декларації «витрати на транспортування до місця доставки по товару №№...» та «витрати на навантаження, вивантаження, обробку №№...» дорівнюють 0,00 грн.
Отже, відсутність даних у гр.20 та гр.21 додатково свідчить про те, що відповідні витрати були враховані постачальником саме у ціні товару.
З огляду на викладене, суд не приймає твердження відповідача про те, що відповідні витрати (витрати на транспортування) здійснювалося безпосередньо позивачем (а значить витрати включаються до митної вартості).
Даний висновок узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України у справі №821/1617/17 (постанова від 14.08.2018 року), і позицією Вищого адміністративного суду України, засвідченою Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 р. №2 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року».
Так, в рішеннях про коригування митної вартості товарів, відповідач вказує на те, що надана декларантом комерційна пропозиція являє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозицій для продажу оцінюваного товару незалежним покупцям, отже не відображає дійсну вартість товару у розумінні положень статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі.
Натомість, чинним законодавством не встановлено будь-яких обов`язкових вимог щодо форми та змісту комерційної пропозиції, які можуть оформлюватись продавцем у довільній формі та на власний розсуд.
Сама комерційна пропозиція є лише пропозицією щодо вартості товару, а конкретна його ціна визначається сторонами та обумовлюється відповідним інвойсом.
Отже, комерційна пропозиція, у сукупності з іншими доказами по справі, також є додатковим доказом правильності визначення митної вартості товару за ціною договору, так як в ній зазначена ціна, на підставі якої було запропоновано позивачу придбати відповідний товар.
Суд критично ставиться до тверджень митного органу про те, що висновок Дніпропетровської ТПП прийнято до уваги, митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості. В наведених експертом джерелах з мережі Інтернет, зазначена продукція без врахування технічних характеристик товару. Крім того, зазначена в окремих джерелах вартість продукції вища ніж вартість оцінюваного товару.
Частиною 1 статті 11 Закону України «Про торгово-промислові палати України» передбачено, що саме Торгово-Промислові Палати (далі по тексту (скорочено) - ТПП) мають право проводити на замовлення українських та іноземних осіб експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.
Відповідно до частини 2 статті 11 вказаного Закону методичні та експертні документи, видані Торгово-промисловою палатою в межах її повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.
У зв`язку з викладеним, наявні висновки Дніпропетровської торгово-промислової палати Україні є доказами того, що дійсна ринкова вартість отриманого товару може дорівнювати контрактній і вказана на умовах поставки, погоджених сторонами зовнішньоекономічного контракту у відповідних інвойсах.
Разом з тим, відповідач вказує на те, що заявою декларант повідомив, що надати інші додаткові документи не має можливості. Таким чином, причинами через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнана є: неподання декларантом всіх запрошених документів, відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.
Як видно з матеріалів справи, позивач дійсно повідомив митний орган про те, що у нього не має можливості надати додаткові документи, у зв`язку із їх відсутністю. Проте, твердження відповідача щодо відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, не відповідає фактичним обставинам справи.
Натомість, позивачем подано відповідачу на підтвердження заявленої митної вартості товарів документи, по кожній з поставок, передбачений статтею 53 МКУ, в яких містяться достовірні відомості про визначення митної вартості, і які ґрунтуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. А сам факт неподання декларантом додаткових документів, витребуваних митницею у зв`язку із заявленням товару за нижчою ціною, ніж рівень цін на подібні (аналогічні) товари, що є в ЄАІС, не є достатньою підставою для відмови в оформленні товару за основним методом визначення митної вартості, з урахуванням позиції Вищого адміністративного суду України, засвідченою Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 р. №2.
Так, змістом рішень про коригування митної вартості товарів, відповідач зазначає про те, що митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст.64 МКУ.
Натомість, положення статті 57 МКУ вказують, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.55 МКУ прийняте відповідачем письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію, у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. При коригуванні митної вартості товарів за другорядними методами, передбаченими статями 59, 60 та 64 цього Кодексу, у рішенні обов`язково зазначаються номер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів (пункту 2.1 розділу II Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598).
Відповідно підпункту «с» пункту 2 статті VII («Оцінка товару для митних цілей») Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту «b» цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити. У свою чергу підпункт «b» цього пункту встановлює, що під «дійсною вартістю» потрібно розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції; у тому ступені, в якому на ціну такого та подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або «і» з порівнюваними кількостями, або «і» з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Проте, а ні рішення про коригування митної вартості товарів, а ні зміст картки відмови в прийнятті митної декларації, не містять доказів відносно того, що в її розпорядженні немає інформації про ціну товару, поставленого за такими ж умовами поставки, що й оцінюваний товар. А також документи не містять і докладної інформації та пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії товарів, ціна яких взята за основу для коригування митної вартості, зокрема: а ні їх найменування, а ні відомостей про обсяги товарів, а ні умов поставки, а ні комерційних умов тощо.
Отже, різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не може виступати підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
До того ж, як наголосив Вищий адміністративний суд України у постанові Пленуму від 13.03.2017 р. №2 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року», «у ситуації з рішенням про коригування митної вартості товарів митний орган повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МКУ, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.».
Згідно з ч.6 ст.54 МКУ орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Копія митної декларації країни відправлення у позивача відсутня, в зв`язку з чим надання її в зазначеному випадку декларування товару було неможливим.
Відповідно до ч.11 ст.58 МКУ, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: 1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; 2) витрати на транспортування після ввезення; 3) податки, які справляються в Україні.
Згідно з ч.2 ст.55 МКУ прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивач надав всі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість, контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору.
Вказане кореспондується із Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів затверджених Наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 року №598, у яких зазначено, що в графі 33 Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару, відповідач виходив з наявної інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості. Однак, в порушення вимог ст.57 МКУ митницею не доведено неможливість застосування інших (попередніх) методів (2а-2г) визначення митної вартості товару, а застосовано резервний метод, який відповідно до наведених вище норм законодавства застосовується у випадку, якщо митна вартість товару не може бути визначена за попередніми методами.
Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МКУ. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Такий правовий висновок здійснений Верховним Судом України в постанові від 31.03.2015 р. по справі № 21-127а15.
Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МКУ, є підставою для витребування додаткових документів.
Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС від 11.09.2015 р. №689.
Так, у пункті 8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Кодексу та частиною першою статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів.
Тобто при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.
Таке тлумачення зазначеної правової норми повністю співпадає з правовим висновком, висловленим Верховним Судом по справі № 809/453/17 від 03.04.2018 р.
Таким чином, ТОВ «Сіріус-Сервіс» під час митного оформлення надало усі необхідні документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого ним товару та протиправність оскаржуваних рішень.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову, тому судовий збір у розмірі 15 516,83 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд -
Позовну заяву - задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів:
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма