Справа № 640/7703/19
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

24 листопада 2021 року
справа №640/7703/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Дашутіна І.В.,
суддів: Шишова О.О., Яковенка М.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі № 640/7703/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВ`ЯП ТРЕЙДИНГ Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просило:
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2019 адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року.

14 вересня 2020 року Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2019 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2020, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021, у задоволенні заяви відмовлено.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВ`ЯП ТРЕЙДИНГ Україна» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 101 966, 40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Постановою Верховного Суду від 23.09.2021 касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 640/7703/19 залишено без змін.

05 жовтня 2021 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням про ухвалення додаткового судового рішення, в якому просить здійснити розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у розмірі 32 457, 60 грн.

В обґрунтування клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу заявник указав, що ним з дотриманням строків, встановлених статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, направлено до Верховного Суду клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу разом із доказами, що підтверджують розмір та понесення вказаних витрат під час розгляду справи.

Розглянувши клопотання позивача про ухвалення додаткового судового рішення, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до частини 2 статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частини перша та третя статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 300/941/19 та від 31.03.2020 у справі № 726/549/19.

Відповідно до частини 3 статті 369 Кодексу адміністративного судочинства України у разі залишення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення інші учасники справи можуть вимагати компенсації особою, яка її подала, судових витрат, понесених ними під час провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Як убачається з матеріалів справи, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» адвокат Сулима О.О., у встановлений законом строк, звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення.

До вказаної заяви представник позивача надав до суду касаційної інстанції належним чином засвідчені: копії договору про надання правової допомоги від 06.02.2019 № 14/02-19; копії додатку № 5 до договору про надання правової допомоги від 06.02.2019 № 14/02-19; копію акту надання послуг від 09.08 2021 № 1; детальний опис наданих послуг від 09.08.21 № 1; копію рахунку від 26.07.21 № 3839; копію платіжного доручення від 28.07.21 № 959; копію ордеру від 21.07.21 серії АА № 1123863; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000404 від 21.01.2019; витяг з Єдиного реєстру адвокатів України.

Відповідно до п.п. 1.1 договору про надання правової допомоги від 06.02.2019 № 14/02-19 позивач доручив Адвокатському об`єднанню «Гвоздій та Оберкович» надання правової допомоги, обсяг якої визначено у Додатках/Додаткових угодах до цього Договору.

Пунктом 2 та 2.3 додаткової угоди № 5 до договору про надання правової допомоги від 16.07.21 № 14/02-19 сторони дійшли взаємної згоди, що фіксований гонорар, що підлягає оплаті за професійну правничу допомогу складає 1000 доларів США в гривні, що визначається згідно з офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день виставлення рахунку Адвокатським об`єднанням «Гвоздій та Оберкович». Загальна сума кожного рахунку збільшується на суму ПДВ.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката та пропорційність витраченого часу обсягу виконаних робіт та наданих послуг.

Законодавець пов`язує визначення розміру витрат на правничу допомогу з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у кожному конкретному випадку.

Відповідачем у цій справі подано заяву про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2019 за нововиявленими обставинами.

Такі обставини, на переконання колегії суддів, істотно ускладнюють підготовку документів, адже передбачають повторний аналіз усіх матеріалів справи з первинної стадії її розгляду судом.

Суд ураховує, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, складає 32457,60 грн, становить всього 0,05 % від ціни позову. В той час як ціна позову у справі № 640/7703/19 становить 65 252 523,00 грн.

На переконання колегії суддів Верховного Суду, заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у справі №640/7703/19 підтверджені документально, є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивача, часом затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та ціною позову.

Касаційний суд звертає увагу на те, що наведені вище положення процесуального законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Такі докази відповідачем не надавалися суду щодо поданого клопотання.

За змістом частин першої та третьої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Таким чином, судова колегія Верховного Суду вважає за необхідне задовольнити клопотання представника позивача та ухвалити додаткову постанову у справі про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві витрат на професійну правничу допомогу у сумі 32 457, 60 грн.

Керуючись статтями 139, 252, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 640/7703/19 задовольнити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вул. Шолуденка 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» (04050, місто Київ, вулиця Глибочицька 32-В, ) 32 457, 60 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Cуддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко