Справа № 640/6617/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6617/19 Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В..

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 16.08.2021) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТГК» до Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТГК» звернулося з позовом до суду, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018 № про застосування фінансових (штрафних) санкцій відносно ТОВ «ТГК» у розмірі 51 350,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з метою недопущення порушення трудового законодавства щодо своєчасної оплати заробітної плати власником та директором товариства ОСОБА_1 було знято готівкові кошти з рахунку підприємства в сумі 10 270 грн, що підтверджується чеком МА №9272619 і були використані виключно для виплати заробітної плати працівникам підприємства за першу половину серпня 2017 року. На доказ не лише оприбуткування, а й виплати коштів було надано касову книгу та відомість на виплату грошей. Факт перебування ОСОБА_1 у відпустці 21.08.2017 не знімає з нього обов`язків по управлінню товариством, оскільки товариство не може залишатися без управління.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначив, що облік готівки не проводився у встановленому законом порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що ОСОБА_1 не мав права здійснювати будь-які фінансові документи та здійснювати касові операції, а значить були обліковані не у день одержання готівки, а вже після спливу терміну перебування у відпустці.

Крім того, апелянтом подано клопотання, в якому просить замінити ГУ ДПС у Київській області () правонаступником - ГУ ДПС у Київській області ().

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема ГУ ДПС у Київській області.

Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 №755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до п.1 постанови №893.

Відповідно до ч.1 ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Наведене клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом заміни відповідача ГУ ДПС у Київській області () її правонаступником ГУ ДПС у Київській області () та після такої заміни усі дії, вчинені в адміністративному процесі до її вступу, обов`язкові для ГУ ДПС у Київській області () в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для ГУ ДПС у Київській області ().

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТГК» зареєстровано в якості юридичної особи 09.04.2001, перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у Київській області; 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (основний).

На підставі ст. 75, 80 Податкового кодексу України, Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, наказу від 15.11.2018 №2487 «Про проведення фактичних перевірок» Головним управлінням ДФС у Київській області 05.12.2018 проведено фактичну перевірку суб`єкта господарської діяльності ТОВ «ТГК», про що складено акт від 10.12.2018 №2277/1000/14/31379673.

Перевірку проведено за адресою 08352, Київська обл., Бориспільський р-н, село Вороньків, вулиця Українська, будинок 106 в присутності директора ОСОБА_1 .

Згідно з висновками акта перевірки встановлено несвоєчасне оприбуткування у касі готівки - не здійснено у встановленому порядку облік зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів в касі підприємства. А саме: встановлено несвоєчасне оприбуткування (у день одержання) готівкових коштів в касі підприємства на підставі прибуткового касового ордера ПКО №26 від 21.08.2017 на суму 10270 грн, який був підписаний ОСОБА_1

Директор, який виконує обов`язки касира, ОСОБА_1 , до роботи приступив з правом складання та підпису документів з 25.08.2017. В поясненнях зазначено про те, що в період з 10.08.2017 по 24.08.2017 він перебував у відпустці, з якої не відкликався.

Таким чином, здійснення обліку готівки в касовій книзі підприємства на підставі ПКО №26 за 21.08.2017 на суму 10 270 грн відбулося після 24.08.2017, в день, коли ОСОБА_1 приступив до своїх обов`язків, що є порушенням вимог п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637.

12.12.2018 до акта перевірки подано заперечення, які не враховано листом Головного управління ДФС у Київській області за №25608/10/10-26-14-06-24.

За наслідками перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018 № , згідно з яким до товариства застосовано фінансові (штрафні) санкції у розмірі 51 350,00 грн за порушення вказаних вимог законодавства.

За результатами розгляду скарги рішенням ДФС України від 14.03.2019 №11910/6/99-99-11-06-01-15 вказане податкове повідомлення-рішення залишене без змін.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, повивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було дотримано вимоги чинного законодавства з обігу готівки та своєчасно оприбутковано грошові кошти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп.62.1.3 п. 62.1 ст.62 Податкового кодексу України (в редакції станом на час призначення перевірки) податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п.75.1. ст.75 Податкового кодексу України контролюючи органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно п.80.1, 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій.

В даному випадку фактична суб`єкта господарської діяльності ТОВ «ТГК», про що складено акт від 10.12.2018 №2277/1000/14/31379673, проведена з питань дотримання вимог законодавства щодо порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, тобто, з передбачених законодавством підстав.

У відповідності до п. 6 ст. 33 Закону України «Про Національний банк України» визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій віднесено до повноважень НБУ.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою визначені Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (далі-Положення №637).

За змістом п. 1.2 гл. 1 Положення №637 під оприбуткуванням готівки розуміється проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п. 7.15 гл. 7 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (розрахункової книги (далі - РК)), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

Згідно п. 2.2 Положення №637, чинного станом на час виникнення спірних правовідносин, підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Абзацами 1-3 пункту 2.6 Положення №637 встановлено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах (абз.5 п.2.6 Положення №637).

Отже, у випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Відповідно до абз.2-3 п.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день; за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Отже, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книжки) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність, передбачена абзацом третім статті 1 названого вище Указу Президента України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року (справа №813/2229/17).

З матеріалів справи вбачається, що 21.08.2017 з поточного рахунку ТОВ «ТГК» було знято кошти у сумі 10 270 грн, що були в цей же день використані для виплати заробітної плати, що підтверджується даними касової книги за 21.08.2017, копіями прибуткового касового ордеру №26 від 21.08.2017, квитанції до прибуткового касового ордера від 21.08.2017, а також видаткового касового ордера від 21.08.2017 та відомістю на виплату грошей №19 за серпень 2017 року від 21.08.2017 з підписами осіб, які отримали кошти.

Відповідно до п.3.1 Положення №637 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Згідно з п.3.3 Положення №637 приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Під час роботи з готівкою касири (особи, що виконують їх функції) керуються правилами визначення платіжності банкнот і монет Національного банку України.

Пунктом 3.7 Положення №637 визначено, що приймання одержаної з банку готівки в касу та видача готівки з каси для здавання її до банку оформляються відповідними касовими ордерами (прибутковим або видатковим) з відображенням такої касової операції в касовій книзі.

Документом, що свідчить про здавання виручки до банку, є відповідна квитанція до прибуткового документа банку на внесення готівки, засвідчена підписами відповідальних осіб банку та відбитком печатки (штампа) банку. Документом, що свідчить про здавання виручки до банку через інкасаторів, є копія супровідної відомості до сумки з готівковою виручкою (готівкою), засвідчена підписом та відбитком печатки інкасатора-збирача.

Виплати, пов`язані з оплатою праці, проводяться касиром підприємства або за видатковими касовими ордерами на кожного одержувача чи за видатковими відомостями.

Приймання і видача готівки за касовими ордерами може проводитися тільки в день їх складання.

Колегія суддів не має підстав для висновку про те, що вищевказані документи не є належними доказами по справі та не відображають реальний рух коштів на підприємстві. Тобто, знята з поточного рахунку 21.08.2017 готівка була оприбуткована в той же день і використана за призначенням - для виплати заробітної плати готівкою - з належним оформленням вказаних операцій.

Суд першої інстанції вірно вказав, що формальне перебування особи у відпустці не означає, що на звітних документах про оприбуткування готівки міститься не її підпис і, тим більше, не може бути підставою для висновку про те, що раніше 25.08.2017 оприбуткування не могло бути здійснене.

При цьому, позивачем зазначено, що такі дії були вчинені директором з метою здійснення вчасної видачі заробітної плати на підприємстві.

Колегія суддів наголошує, що, ані Кодекс законів про працю України, ані Закон України «Про відпустки» не містить заборон та обмежень щодо здійснення працівником під час перебування у відпустці чи в інші періоди відпочинку передбачених трудовим договором функцій за власною ініціативою такої особи.

Таким чином, перебування у відпустці директора товариства саме по собі не свідчить про дефектність зазначеного первинного бухгалтерського документа. Правове значення має лише належність підпису працівнику, що уповноважений трудовим договором на здійснення відповідної господарської операції.

Крім того, акт перевірки від 10.12.2018 не містить доказів, які б свідчили про те, що вищевказані прибуткові касові ордери є підробленими (зокрема, вирок у кримінальній справі за фактом вчинення злочину щодо підроблення документів, службового підроблення тощо) та є такими, що позбавлені сили касових документів.

Щодо застосування санкції відповідно до абзацу третього статі 1 Указу № 436/95 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі № 1340/3510/18 (провадження №11-1160апп19) дійшла до наступного висновку.

Шляхом прийняття Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» ці правовідносини врегулював законодавчий орган, то Указ №436/95 припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій, його положення уже не могло застосовуватися.

Велика Палата Верховного Суду відступила від правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 02.04.2013 в провадженні № 2-77а13, та зазначила про незастосовність до спірних правовідносин положень абзацу третього статті 1 Указу № 436/95, та вважає за необхідне зазначити про неможливість їх застосування у правовідносинах, що виникли після набрання чинності Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Колегія суддів по даній справі приходить до висновку, що відсутні підстави для відступу від зазначеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, тому висновки суду першої інстанції про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення № від 28.12.2018 № є правильними.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25.11.2021.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна