Справа № 640/11565/20
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Епель О.В.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивача з урахуванням 5 (п`яти) процентів сум грошового забезпечення внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

- зобов`язати відповідача здійснити з 01.01.2016 перерахунок позивачу та щомісячно здійснювати нарахування та виплату пенсії в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням 5 (п`яти) процентів внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також здійснити виплату недоотриманої суми пенсії за період з 01.01.2016 з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з 01.01.2016 у нього, відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виникло законне право на включення до розрахунку пенсії 5%, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходження служби в органах внутрішніх справ, проте, суд першої інстанції вирішуючи даний спір помилково послався на те, що зміни до статті 13 цього Закону застосовуються до осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано всіх обставин у справі та не правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, що призвело до прийняття помилкового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві, отримує пенсію за вислугою років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В січні 2020 року позивач звернувся до Головного управління із заявою щодо перерахунку та збільшення призначеного розміру пенсії з урахування 5% внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, які не були враховані при проведенні перерахунку пенсії позивача.

Листом від 17.02.2020 №1002-657/К-02/8-2600/20 відповідач повідомив позивача, що його було звільнено зі служби в податковій міліції 11.03.2005 відповідно до п.п. «б» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ в запас (а не у відставку) через хворобу.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за фактичними обставинами справи та нормативним регулюванням спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги про зобов`язання відповідача з 01.01.2016 здійснювати нарахування та виплату пенсії в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення є необґрунтованими, у розумінні п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09 квітня 1992 року.

Згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію за вислугу років мають: особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

Пунктом "а" статті 13 вказаного Закону визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби із зняттям з військового обліку.

Пунктом "б" статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29 липня 1991 року № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Тобто, відмінною ознакою у даному випадку між звільненням у відставку та у запас є встановлення факту придатності або непридатності особи за станом здоров`я до військової служби та відповідно поставлення або виключення з військового обліку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі рапорту ОСОБА_1 про звільнення та свідоцтва про хворобу №128-з від 04.02.2005, наказом ДПА України №13-о/д від 03.02.2005 позивач був звільнений в запас з посади начальника другого відділення відділу по боротьбі з корупцією в органах Управління податкової міліції з організації взаємодії в Київській області, з 11.03.2005 за п.п. «б» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, а саме: через хворобу (а.с. 17-18).

При виході на пенсію позивачу визначена вислуга років - 22 роки, та відповідачем нараховано основний розмір пенсії 50% грошового забезпечення за вислугу років та 6% за 2 роки служби понад 20 років.

Враховуючи, що позивач був звільнений за статтею 64 п. "б" за станом здоров`я - саме у запас, а не у відставку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, оскільки жодних підстав для встановлення позивачу основного розміру пенсії 55% відповідних сум грошового забезпечення у відповідача не має.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні заяви позивачу від 17.02.2020 діяв правомірно та в межах чинного законодавства, а саме Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При цьому, внесені 01.01.2016 до вказаної норми Закону № 2262-ХІІ зміни, а саме: після слів "за станом здоров`я" доповнення його словами "особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» не має жодного відношення до позивача, з огляду на те, що вказані зміни обумовлені прийняттям 02 липня 2015 року ЗУ «Про Національну поліцію» № 580-VIII та відповідно необхідні були для врегулювання питання щодо призначення розміру пенсійного забезпечення особам звільнених саме зі служби в поліції.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає визначених Законом № 2262-ХІІ підстав для перерахунку пенсії позивачу, у той час як відповідачем було правомірно роз`яснено позивачу листом від 17 лютого 2020 року за № 1002-657/К-02/8-2600/20 про відсутність у останнього права на перерахунок пенсії з 01.01.2016 року у розмірі 61 % від його грошового забезпечення.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів зазначає, що апелянтом не наведено належних доводів та не надано жодних доказів які б свідчили про порушення судом першої інстанції вимог матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказані позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді О.В. Епель

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 26.11.2021р.)