Справа № 310/10977/21
Суддя: Полянчук Б. І.
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2-а/310/126/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Борисенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Бердянського міського відділу Управління Державної міграційної служби Запорізької області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , третя особа Головне управління ДМС у Дніпропетровській області про продовження строку затримання ОСОБА_1 у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його ідентифікації та подальшого забезпечення примусового видворення за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Бердянський міський відділ Управління Державної міграційної служби Запорізької області звернувся з позовом до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , третя особа Головне управління ДМС у Дніпропетровській області, про продовження строку затримання ОСОБА_1 у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його ідентифікації та подальшого забезпечення примусового видворення за межі України, який в обґрунтування свої вимог зазначив, що 30.05.2019 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська прийнято рішення про примусове видворення за межі України громадянина Азербайджанської республіки ОСОБА_1 . Далі іноземець відбував покарання в ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» та 29.05.2021 звільнився з місць позбавлення волі. Згідно з інформації, яка надійшла до УДМС України в Запорізькій області від Управління Служби безпеки України в Запорізькій області громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 після звільнення з місць позбавлення волі має намір перебувати на території України без відповідних дозвільних документів та може використовуватись організованими злочинними угрупованнями в протиправній діяльності, що створює загрозу життєво важливим інтересам України. 24.05.2021 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області прийнято рішення про затримання ОСОБА_1 з метою його ідентифікації та забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення за межі України. З метою виконання рішення суду від 24.05.2021 громадянина ОСОБА_1 було затримано 28.05.2021 та поміщено до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Строк перебування відповідача у Миколаївському ПТПІ закінчується 27.11.2021, але станом на 18.11.2021 рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2019 про примусове видворення ОСОБА_1 не виконане. Не бажаючи покидати територію України, ОСОБА_1 відмовлявся заповнювати необхідні анкети та надавати інформацію про себе. Для документування особи посольством встановлені певні правила, відповідно до яких обов`язковим є заповнення анкети та надання фотокартки. У зв`язку з відсутністю співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації міграційною службою і не було отримано необхідні документи для його видворення. Відповідач перебуває на території України близько десяти років, більшість з яких в статусі нелегального мігранта, що свідчить про небажання особи легалізувати своє становище в Україні. Остаточна ідентифікація відповідача можлива лише країною його громадянської належності, після документування особи. Оскільки у ОСОБА_1 відсутня можливість отримання доходу з легальних джерел для самостійного виготовлення документів і оплати транспортних видатків, пов`язаних з виїздом за межі України, він не має умов для проживання в Україні, а також іноземець перешкоджає виконанню рішення суду про його примусове видворення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області позивач просив продовжити строк затримання відповідача в Миколаївському ПТПІ строком на шість місяців з метою його ідентифікації та подальшого примусового видворення за межі України.

Представником відповідача адвокатом Врадій Л.М. надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позов не визнала і зазначила, що постановою Амур-Нижньодніпровського РВ у м. Дніпрі ГУДМС України в Дніпропетровській області від 02.08.2018 на відповідача було накладено адміністративне стягнення за ст. 203 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Також 02.08.2018 Амур-Нижньодніпровським РВ у м. Дніпрі ГУДМС України в Дніпропетровській області було прийнято рішення №17 про примусове повернення з України відповідача із забороною подальшого в`їзду в Україну стоком на три роки до 02.08.2021. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська прийнято рішення 30.05.2019 про примусове видворення за межі України громадянина Азербайджанської республіки ОСОБА_1 за межі України із затриманням та поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на шість місяців з метою ідентифікації для забезпечення подальшого примусового видворення. Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2020 відповідача засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. Відповідач мав звільнитись з місць позбавлення волі - ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» 29.05.2021. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2021 відповідача було затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення за межі України строком на шість місяців. Позивач посилається на неможливість забезпечити примусове видворення відповідача, оскільки відсутність інформації щодо країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства та документів, необхідних для ідентифікації особи та організації примусового видворення за межі території України, але Посольством Азербайджанської Республіки в Україні була підтверджена належність громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 до громадянства Азербайджанської республіки та повідомлено, що для отримання свідоцтва на повернення необхідно звернутися до посольства з оригіналом фотографії відповідача та рішенням суду про видворення. Позивач також зазначає, що відповідач відмовляється співпрацювати з метою ідентифікації, проте як зазначає ОСОБА_1 , заяву анкету для заповнення йому не надсилали, лише надіслали лист з запитанням чи бажає він повернутись в країну походження. На вказаний лист відповідач зазначив, що самостійно виконати рішення суду не має можливості у зв`язку з браком коштів. Позивач не надав відповідачу необхідні документи для співпраці, квитки для повернення в країну походження не придбав. Таким чином, враховуючи бездіяльність позивача, яка не може слугувати підставою для продовження строку затримання відповідача, просив у задоволенні задоволені позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та його представник просили в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами ч.7 ст.5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року.

Частиною 4 ст. 30 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року, визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частинами 11-12 ст.289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до ч.13 ст.289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Таким чином, спеціальною нормою, яка визначає підстави для продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є саме ч.11 ст. 289 КАС України, зміст якої розкривається ч.13 вказаної статті.

Передбачені ч.11 ст.289 КАС України підстави, за яких можливо продовжити строк затримання іноземців та осіб без громадянства є вичерпними та широкому тлумаченню не підлягають.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 вересня 2019 року в справі №743/719/17 та від 28 січня 2021 року в справі №743/1046/20.

Судом встановлено, що Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 30.05.2019 прийнято рішення про примусове видворення за межі території України громадянина республіки Азербайджан ОСОБА_1 , а також про його затримання та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України строком на шість місяців з метою ідентифікації для забезпечення подальшого примусового видворення, але зазначене рішення до теперішнього часу не виконано.

З листа Управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 12.08.2020 вбачається, що громадянин Азербайджанської Республіки Османов ОСОБА_2 , після звільнення з місць позбавлення волі 29.05.2021 має намір перебувати на території України без відповідних дозвільних документів та може використовуватись організованими злочинними угрупованнями в протиправній діяльності, що створює загрозу життєво важливим інтересам України

19.08.2020 Бердянським МВ УДМС України в Запорізькій області направлено лист Надзвичайному і Повноважному Послу Азербайджанської Республіки в Україні щодо підтвердження належності до громадянства та по сприяння в безкоштовному документуванні громадянина ОСОБА_1 документом для повернення на Батьківщину.

Згідно з листом Посольства Азербайджанської Республіки в Україні від 08.09.2020 року, яке було отримано УДМС України в Запорізькій області 11.09.2020, посольством підготовлено свідоцтво на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для повернення на Батьківщину. Висловлено прохання дати відповідні вказівки співробітникам Державної міграційної служби України для отримання свідоцтва, з`явитися в Консульський відділ Посольства Азербайджанської Республіки в Україні у будь який робочий день та при собі мати оригінали фотографій громадянина та рішення суду про видворення.

Водночас матеріали справи не містять доказів того, що починаючи з 11.09.2020 уповноважені особи Державної міграційної служби України, на виконання зазначеного листа Посольства Азербайджанської Республіки в Україні, приймали заходи для його виконання та отримання в посольстві свідоцтва на ім`я ОСОБА_1 з метою подальшого виконання рішення суду про видворення останнього.

18.05.2021 Бердянським міським відділом УДМС в Запорізькій області було подано до Бердянського міськрайонного суду позов про затримання ОСОБА_1 .

24.05.2021 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області прийнято рішення про затримання громадянина Азербайджанської Республіки Османова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України з метою його ідентифікації (документування свідоцтвом для повернення на Батьківщину) та забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення за межі України на строк шість місяців.

Позивач зазначав, що строк перебування ОСОБА_1 у Миколаївському ПТПІ закінчується 27.11.2021 року, але не надав суду доказів коли саме ОСОБА_1 був затриманий після звільнення з місця позбавлення волі з ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)».

Згідно з акту приймання-передавання іноземця або особи без громадянства від 28.05.2021 ОСОБА_1 Бердянським МВ УДМС України в Запорізькій області було передано до Миколаївського ПТПІ.

28.05.2021 Бердянський міський відділ УДМС України в Запорізькій області направив листа до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з матеріалами про затримання та поміщення до Миколаївського ПТПІ відносно ОСОБА_4

25.06.2021 Миколаївське ПТПІ направило до Бердянського міського відділу УДМС України в Запорізькій області листа в якому повідомило, що ОСОБА_1 був поміщений та утримується в Миколаївському ПТПІ і просили повідомити, які заходи вживаються щодо видворення зазначеного іноземця.

На зазначений лист 26.06.2021 Бердянський міський відділ УДМС України в Запорізькій області повідомив Миколаївський ПТПІ про те, що для вирішення питання щодо фактичного виконання примусового видворення ОСОБА_1 необхідно звертатися до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.

05.10.2021 Бердянський міський відділ УДМС України в Запорізькій області направив листа ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, в якому просив повідомити щодо заходів, які вживалися для виконання рішення про примусове видворення для подальшої подачі позову про продовження строку затримання.

ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 08.10.2021 повідомило Бердянський міський відділ УДМС України в Запорізькій області про те, що ОСОБА_1 відмовляється співпрацювати з міграційною службою про що подав заяву. Від виїзду до країни походження відмовився.

У заяві від 14.09.2021 ОСОБА_1 зазначив, що він не хоче повертатися до Азербайджанської Республіки. Крім того, в нього відсутні грошові кошти на квиток та для здачі тесту.

Суд вважає, що зазначена заява жодним чином не підтверджує факт відсутності співпраці ОСОБА_1 , оскільки останній зазначає об`єктивні причини неможливості виконати вимоги про повернення до країни походження, а не про небажання співпрацювати з метою його ідентифікації.

11.11.2021 ГУ ДМС України в Дніпропетровській області до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства було направлено лист про те, що у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 власних коштів на придбання квитків, необхідно здійснити примусове видворення за кошти державного бюджету.

ГУ ДМС України в Дніпропетровській області направило листа до Бердянського міського відділу УДМС України в Запорізькій області 17.11.2021, в якому зазначило, що на теперішній час завершуються підготовчі заходи щодо примусового видворення ОСОБА_1 , а саме очікується відповідь від Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України щодо виділення коштів з держаного бюджету для придбання квитка, тому просив продовжити термін перебування ОСОБА_1 в Миколаївському ПТПІ.

17.11.2021 Бердянський міський відділ УДМС України в Запорізькій області направив листи до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та до Миколаївського ПТПІ, в якому повідомив, що 18.11.2021 до Бердянського міськрайонного суду буде подано позов про продовження строку затримання ОСОБА_1 в Миколаївському ПТПІ.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на факт неодержання інформації чи документів необхідних для ідентифікації відповідача, але зазначена обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлений розділом VI Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі Інструкція № 353/371/150).

За вказаною Інструкцією (п.1 вищевказаного розділу), якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Судом встановлено, що з метою ідентифікації відповідача до Посольства Азербайджанської Республіки в Україні було надіслано відповідний запит, на який отримано відповідь, що посольством виготовлено свідоцтво на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки Османова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і для його отримання співробітникам міграційної служи необхідно звернутись до Консульського відділу Посольства Азербайджанської Республіки в Україні з оригіналами фотографій (3х4) ОСОБА_1 та оригіналом рішення про видворення.

Однією з умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця, забезпечити примусове видворення особи є - неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця документів, необхідних для ідентифікації особи.

Дійсно, судом встановлено, що з моменту отримання 11.09.2020 УДМС України в Запорізькій області листа посольства Азербайджанської Республіки в Україні від 08.09.2020 співробітники Державної міграційної служби України для отримання свідоцтва в Консульський відділ Посольства Азербайджанської Республіки в Україні не з`явились і документ, необхідний для ідентифікації особи до теперішнього часу не отримано, що призводить до неможливості ідентифікації ОСОБА_1 .

Водночас слід зазначити, що відповідно до пункту 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У пункті 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року «Справа «Анатолій Руденко проти України», стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту «e» пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах «Вітольд Литва проти Польщі», заява №26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та «Станєв проти Болгарії» [ВП], заява №36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Відповідно до п. 113 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» (заява № 22414/93) будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п. 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

У Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Шойго проти України» (заява №29662/13) зазначено, що органи державної влади вочевидь зіткнулися із серйозною перешкодою в організації видворення у зв`язку з відсутністю в нього документів, що посвідчують особу. Однак не було надано пояснень, чому органам державної влади, які з початку тримання особи під вартою знали про твердження заявника стосовно наявності у нього громадянства Російської Федерації, знадобилося майже одинадцять місяців, щоб зв`язатися з Посольством Російської Федерації і спробувати отримати для нього проїзний документ. Цих міркувань достатньо для висновку, що органи державної влади не провели процедуру депортації заявника з належною ретельністю. Отже, було порушено пункт 1 ст. 5 Конвенції.

Судом встановлено, що з моменту прийняття рішення 30 травня 2019 року про видворення ОСОБА_1 Державною міграційною службою України не були прийняті з належною ретельністю дієві заходи для забезпечення виконання рішення суду, а з моменту затримання відповідача та поміщення його 28.05.2021 до Миколаївського ПТПІ співробітники Державної міграційної служби України не звернулись в Консульський відділ Посольства Азербайджанської Республіки в Україні для отримання свідоцтва для повернення ОСОБА_1 до Азербайджанської республіки.

Таким чином, позивачем не доведено підстави, за наявності яких можливе продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини справи та враховуючи те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності, а процедура видворення проводиться з неналежною ретельністю, продовження строку затримання ОСОБА_1 неможливе.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 241-246,255,268,271,272,289,295 КАС України, ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Бердянського міського відділу Управління Державної міграційної служби Запорізької області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , третя особа Головне управління ДМС у Дніпропетровській області, про продовження строку затримання ОСОБА_1 у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його ідентифікації та подальшого забезпечення примусового видворення за межі України відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в десятиденний строк з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя