Справа № 380/1249/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 рокуСправа № 380/1249/21 пров. № А/857/16639/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Рибачука А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Офіс Генерального прокурора, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону та Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року (суддя Клименко О.М., м.Львів, повний текст складено 15 липня 2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (далі Спеціалізована прокуратура) в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (т.1 а.с.145-169) просив:

стягнути з Спеціалізованої прокуратури на користь ОСОБА_1 :

недоплачену при розрахунку при звільненні компенсацію за 266 днів невикористаних відпусток в сумі 905652,54 грн

недоплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення за період з 25.02.2020 до 04.09.2020 (включно) в сумі 247654,40 грн;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 29.12.2020 в сумі 298025,60 грн;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.12.2020 по день прийняття судового рішення включно виходячи із середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 4975,32 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року позов задоволено частково. Стягнути зі Спеціалізованої прокуратури на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову компенсацію за 266 днів невикористаних відпусток в сумі 656086,34 грн та недоплачену суму середнього заробітку за 1 день в сумі 1548,08 грн, з проведенням необхідних відрахувань, податку й інших обов`язкових платежів. Стягнути зі Спеціалізованої прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.09.2020 по 05.07.2021 в сумі 106865,90 грн, з проведенням необхідних відрахувань, податку й інших обов`язкових платежів. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині стягнення на користь позивача недоплачену грошову компенсацію в сумі 656086,34 грн та недоплачену суму середнього заробітку в сумі 1548,08 грн, його оскаржила Спеціалізована прокуратура та третя особа в цілому щодо задоволених позовних вимог, які із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, у відповідній частині, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

В доводах апеляційних скарг зазначають, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не вірно застосовано пункт 2 розділу ІІ «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 08.02.1995№100 (далі Порядок №100) та стягнуто з відповідача грошову компенсацію за невикористані відпустки на користь позивача виходячи з розміру середнього заробітку за 2 місяці роботи, а не за 12 як це передбачено Порядком №100. Вказують, що коли нарахування проводиться виходячи із середньої заробітної плати і працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Разом з тим, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у м.Києві з захворюванням коронавірусною хворобою та неможливістю представника брати безпосередню участь в судовому засіданні, оскільки останній не знайомий з матеріалами справи та 25.11.2021 о 10:20 буде зайнятий в іншому судовому засіданні. Зазначає, що перед захворюванням позивач не наділяв його як адвоката повноваженнями представляти його інтереси в суді. У разі неможливості відкладення розгляду справи просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції вважає, що таке задоволенню не підлягає, оскільки представнику позивача ще задовго (08.11.2021) до 25.11.2021 було відомо про перебування у провадженні апеляційного суду справи №380/1249/21, проте до вказаної дати жодних клопотань про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи від адвоката Матяшука В.К. не надходило. Крім того, останнім суду не надано жодних доказів, що підтверджують його участь в іншому судовому засіданні.

Зважаючи на тривалість хвороби позивача та сплив строків апеляційного розгляду справи суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належним чином повідомлених сторін, явка яких судом обов`язковою не визнавалась.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Спеціалізованої прокуратури, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури необхідно задовольнити повністю, а Офісу Генерального прокурора (далі - Офіс) - частково, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки грошова компенсація за невикористані відпустки мала бути виплачена позивачу в день його звільнення, то для обчислення середньої заробітної плати, необхідно брати період, який включає повних 12 календарних місяців роботи, які передують місяцю виплати такої компенсації, а саме з 01.09.2019 по 31.08.2020. Також суд вказав на право позивача отримати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні

Такі висновки суду першої інстанції є частково вірними з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 1499к (далі Наказ №1499к) позивача звільнено з посади військового прокурора Західного регіону України (далі Посада), у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року у справі №813/7690/14 (далі Рішення суду) визнано протиправним та скасовано Наказ №1499-К. Поновлено ОСОБА_1 на Посаді з 24.10.2014. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на Посаді допущено до негайного виконання. Стягнуто з Військової прокуратури Західного регіону України (далі Військова прокуратура) на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 24.02.2020 в розмірі 2540651,39 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за один місяць в розмірі 18278,72 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства допущено до негайного виконання. Зобов`язано Офіс проінформувати Міністерство юстиції України (далі МЮУ) про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченою частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» (далі Закон №1682-VII).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі № 813/7690/14 (далі Постанова суду) апеляційні скарги Офісу та МЮУ задоволено частково. Рішення суду змінено. Абзац четвертий резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: Стягнуто з Військової прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 24.02.2020 в розмірі 2402813,50 грн з проведенням необхідних відрахувань, податку й інших обов`язкових платежів. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за один місяць з проведенням необхідних відрахувань, податку й інших обов`язкових платежів допущено до негайного виконання. В решті Рішення суду залишено без змін.

14.08.2020 позивач звернувся до Генерального прокурора та військового прокурора Західного регіону України із заявою, у якій просив:

звільнити його з Посади за власним бажанням з дня поновлення у Посаді на підставі Постанови суду;

забезпечити виконання чинного законодавства та Рішення суду і Постанови суду в частині нарахування і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по день фактичного звільнення з Посади з урахуванням вимог статті 116 КЗпП, статті 27 Закону України «Про оплату праці» (далі Закон № 108/95-ВР), пунктів 2, 5, 8, 10 Порядку №100;

забезпечити нарахування та виплату відповідно до положень статей 82, 85 Закону України « Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII), статей 82, 83, 116, 117 КЗпП, статті 24 Закону України «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР), статті 27 Закону № 108/95-ВР, пунктів 2, 5, 8, 10 Порядку №00, грошової компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки тривалістю 30 календарних днів та щорічні додаткові оплачувані відпустки тривалістю 15 календарних днів за період з 24.10.2014 по дату звільнення;

забезпечити виконання вимог статей 116, 117 КЗпП згідно з якими при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наказом Генерального прокурора від 04.09.2020 №233к (далі Наказ №233к) Наказ № 1499к скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на Посаді з 24.10.2014.

Наказом Генерального прокурора від 04.09.2020 №234к (далі Наказ №234 к) звільнено ОСОБА_1 з Посади з 04.09.2020 у зв`язку з поданням заяви про звільнення з Посади за власним бажанням (пункт 7 частини першої статті 51 Закону №1697-VII).

Згідно повідомлення Військової прокуратури від 07.08.2020 №389 про нараховані суми, належні при звільненні, 09.09.2020 позивачу нараховано: оклад (1 день) у розмірі 425,91 грн, вислуга оперативним працівникам (1 день) у розмірі 191,66 грн; надбавка за ОВЗ в/с (1 день) у розмірі 617,57 грн; компенсація за невикористані відпустки (266 днів) у розмірі 84250,18 грн. Усього до виплати при звільненні належить 68815,68 грн. Зазначена сума виплачена позивачу 09.09.2020, що підтверджується випискою по його картковому рахунку (а.с.76).

25.09.2020 на рахунок позивача на виконання Рішення суду в частині стягнення з Військової прокуратури середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 24.02.2020 в розмірі - 2402813,50 грн з проведенням необхідних відрахувань, податку й інших обов`язкових платежів, перераховано (в порядку безспірного списання коштів з рахунку Спеціалізованої прокуратури) грошові кошти в сумі 1934267,69 грн. Наведена обставина підтверджується випискою по картковому рахунку позивача (а.с.77).

Також 29.12.2020 відповідач перерахував на рахунок позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 25.02.2020 по 03.09.2020 у сумі 293504,48 грн, що підтверджується випискою по його картковому рахунку (а.с.78).

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірним в межах доводів та вимог апеляційних скарг є стягнення зі Спеціалізованої на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову компенсацію за 266 днів невикористаних відпусток в сумі 656086,34 грн та недоплачену суму середнього заробітку за 1 день в сумі 1548,08 грн, з проведенням необхідних відрахувань, податку й інших обов`язкових платежів, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.09.2020 по 05.07.2021 в сумі 106865,90 грн.

В іншій частині щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Відповідно до частин першої-третьої статті 82 Закону №1697-VII прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.

Прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Прокурору надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічне правило закріплене у частині першій статті 83 КЗпП згідно із якою у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Як видно з матеріалів справи, Наказом № 234к позивача звільнено з Посади у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 7 частини першої статті 51 Закону №1697-VII).

При звільненні ОСОБА_1 з Посади йому підлягала до виплати грошова компенсація за 266 днів невикористаних відпусток, що сторонами не заперечується та відповідна виплата здійснена 09.09.2020 в сумі 84250,18 грн (без урахування податків та інших обов`язкових платежів).

Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення зі Спеціалізованої прокуратури на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову компенсацію за 266 днів невикористаних відпусток в сумі 656086,34 грн та недоплачену суму середнього заробітку за 1 день в сумі 1548,08 грн, суд першої інстанції взяв за основу вимоги пунктів 2, 7 Порядку №100 та суму середньоденного заробітку позивача 2783,22 грн, яка розрахована у Постанові суду від суми середньомісячної заробітної плати для визначення суми за час вимушеного прогулу.

Разом з тим, як слушно зауважують апелянти Порядком №100 встановлено різні підходи для обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки та для інших випадків.

Так, абзацами 1 та 2 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу (абзац 3 пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100).

Згідно схеми посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур до постанови Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 31.05.2012 № 505 (в редакції постанови КМУ від 30.08.2017№ 657); далі Постанова №505; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) посадовий оклад прокурора становить 9370 грн.

За змістом пункту 7 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Отже Порядком №100 не передбачено іншого механізму розрахунку середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки.

Звідси, слід вказати, що ОСОБА_1 протягом останніх двох перед звільненням місяці та попередні місяці перед ними не працював та заробітку не отримував.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апелянтів, що обчислення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинно здійснюватись відповідно до абзацу третього пункту 4 Порядку №100, тобто виходячи з посадового окладу позивача.

Загалом при звільненні позивачу нараховано компенсацію за 266 дні невикористаної відпустки. Кількість невикористаних днів відпустки сторонами не оскаржується.

Судом першої інстанції вірно зазначено те, що для визначення середнього заробітку з метою компенсації необхідно використати розрахунковий період з вересня 2019 року по серпень 2020 року включно, що становить 366 календарних дні. Проте для розрахунку загального розміру заробітної плати необхідно виходити із розміру посадового окладу позивача 112440 грн (9370 грн х 12 міс) сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців, оскільки протягом останніх двох перед звільненням місяці та попередні місяці перед ними позивач не працював та заробітку не отримував.

Для визначення середньоденного заробітку вказана сума 112440 грн має бути поділена на 355 днів за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством, тобто на загальну кількість календарних днів за період вересня 2019 року по серпень 2020 року включно (112440 грн : 355 = 316,73 грн.).

Надалі, отриманий середньоденний заробіток слід помножити на кількість невикористаних днів відпустки (316,73 грн х 266 дні невикористаної відпустки = 84250,18 грн).

Таким чином встановлено, що 09.09.2020 відповідач виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані 266 днів відпусток у розмірі 84250,18 грн (без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів), яка була розрахована згідно наведених вище положень Порядку №100, а тому немає підстав для задоволення вказаної вимоги позивача.

Суд першої інстанції вказаних вимог не врахував та неправильно застосував норми зазначеного Порядку №100, яким чітко передбачено порядок обчислення та виплати компенсації за невикористані відпустки, що є відмінним від порядку обчислення, нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу.

Відтак, в розглядуваному випадку суд першої інстанції помилково взяв до уваги суму середньоденного заробітку позивача 2783,22 грн, яка розрахована у Постанові суду від суми середньомісячної заробітної плати для визначення суми за час вимушеного прогулу.

Недоцільно враховувати вказану суму 2783,22 грн і при визначенні одноденної заробітної плати, яка обрахована з урахуванням посадового окладу для прокурора встановленого Постановою №505 пропорційно відпрацьованому часу і до цього розрахунку не можуть бути застосовані положення Порядку №100, якими встановлено порядок обчислення виплат при вимушеному прогулі. Виключний перелік застосування положень Порядку №100 не передбачає можливостей для його застосування при обчисленні заробітної плати, яка обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи.

З огляду на викладене, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача в його користь недоплаченої суми середнього заробітку за 1 день в сумі 1548,08 грн, слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то необхідно зазначити наступне.

Статтею 47 КЗпП встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку.

Так, частиною першою зазначеної статті визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП на прокурорів стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні прокурорів зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано Кодексом законів про працю України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці прокурорів, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з органів прокуратури.

Крім того, суд зауважує, що стаття 116 КЗпП оперує поняттям всі суми, що належать працівнику , а стаття 117 цього Кодексу визначає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні. Так, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію згідно з якою під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки тощо).

Яка уже вказано вище, Наказом №234к позивача звільнено з Посади.

На момент звільнення зі служби 04.09.2020 ОСОБА_1 мав право на отримання від роботодавця таких виплат:

середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 24.02.2020 в розмірі 2402813,50грн з проведенням необхідних відрахувань, податку й інших обов`язкових платежів - виплачено відповідачем 25.09.2020;

компенсацію за невикористані 266 днів відпусток у розмірі 84250,18 грн - виплачено відповідачем 09.09.2020 (без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів);

одноденний заробіток у розмірі 1235,14 грн - виплачено 09.09.2020 (без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів).

середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 25.02.2020 по 03.09.2020 у сумі 364601,82 грн (без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів) - виплачено відповідачем у повному розмірі 29.12.2020.

Отже, як видно з наведеного вище, станом на момент звільнення позивача зі служби відповідач, з порушенням вимог статті 116 КЗпП не провів з позивачем повного розрахунку, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, шляхом стягнення з нього середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо суми стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку (05.09.2020 по 29.12.2020), то з урахуванням уже вище вказаного абзацу 4 пункту 2 розділу ІІ та абзацу 3 пункту 4 розділу ІІІ, пункту 8 розділу IV Порядку №100 середній заробіток визначається виходячи із суми місячного (посадового) окладу 18740 грн / 43 (кількість робочих днів липня-серпня 2020 року) = 435,81 грн (середньоденна заробітна плата) х 115 (календарних днів за час затримки розрахунку при звільненні) = 50118,15 грн.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин на користь ОСОБА_1 зі Спеціалізованої прокуратури слід стягнути 50118,15 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.09.2020 по 29.12.2020.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно частини першої, третьої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково на суму 50118,15 грн, то в його користь із суми 12258 грн сплаченого ним судового збору за подання позову згідно квитанції від 19.01.2021 №0.0..1, необхідно стягнути 908 грн, то суму, що пропорційна сумі задоволених позовних вимог.

В підсумку, встановлені обставини та наведені вище норми матеріального права дають підстави для висновку про скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнути зі Спеціалізованої прокуратури на користь ОСОБА_1 недоплаченої грошової компенсації за 266 днів невикористаних відпусток в сумі 656086,34 грн та недоплаченої суми середнього заробітку за 1 день в сумі 1548,08 грн, і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.09.2020 по 29.12.2020 в сумі 56747,75 грн та прийняття постанови про часткове задоволення позову у відповідній частині та відмови в решті задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 308, 310, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону задовольнити.

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат скасувати та прийняти постанову, якою позов в цій частині задовольнити частково.

Стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 вересня 2020 року по 29 грудня 2020 року в сумі 50118 (п`ятдесят тисяч сто вісімнадцять) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволені решти позову в цій частині відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору за подання позову.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
О. І. Мікула

Повне судове рішення складено 26 листопада 2021 року.