Справа № 520/12882/21
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 р. № 520/12882/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Шляхової О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Молчанової О.М.,

представника позивача - Мазовецького В.П.,

представника відповідача - Чалого Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК" (вул. О. Яроша, буд. 18, м. Харків, 61045, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форма «Р» №6 від 16 червня 2021 року, яке було винесено Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, Код ЄДРПОУ ВП 43983495;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форма «Р» №6 від 16 червня 2021 року, яке було винесено Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, Код ЄДРПОУ ВП 43983495;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форма «Р1» № 6 від 17 березня 2021 року, яке було винесено Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, Код ЄДРПОУ ВП 43983495;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форма «В4» № 6 від 17 березня 2021 року, яке було винесено Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, Код ЄДРПОУ ВП 43983495;

- стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, Код ЄДРПОУ ВП 43983495, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК», 61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, 18, , судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 23 790,00 гривні;

- стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, Код ЄДРПОУ ВП 43983495, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК», 61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, 18, , судові витрати зі сплати послуг адвоката у розмірі 362 323,43 гривень.

Ухвалою суду від 19.07.2021 позовна заява прийнята до розгляду, по справі відкрите провадження та призначене підготовче судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» не погоджується із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС у Харківській області. Представник позивача посилається на те, що реальність господарських операцій між ТОВ «ТД «ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» та його контрагентами підтверджено наданими для перевірки первинними документами. Твердження ГУ ДПС у Харківській області про фіктивність та недійсність або нікчемність первинних документів, наданих платниками податку контролюючим органам, без наявності судового рішення про визнання такого правочину фіктивним, недійсним або нікчемним, на думку позивача, є протиправним та таким, що порушує положення ч. 2 ст. 19 Конституції України. ГУ ДПС у Харківській області не надано доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальників, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо. Позивач вважає, що дії посадових осіб ГУ ДПС у Харківській області є такими, що порушують законні права та охоронювані законом інтереси позивача та спричиняють прямі фінансові збитки для ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» у розмірі 3272631,30 гривень та є достатніми підставами для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідач, Головне управління ДПС у Харківській області, надав до суду відзив, в якому посилався на правомірність винесених податкових повідомлень-рішень, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву представник відповідача наголосив на тому, що ГУ ДПС у Харківській області проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК" з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ "ВІНСТЕР ПРАЙМ» (), ТОВ «Бізнес Про ЛТД» (), ТОВ «ГРЕЙСАН ПРОФІТ» () та подальшої реалізації товарів (робіт, послуг), отриманих від перелічених контрагентів-постачальників. Під час проведення перевірки зроблено висновок про безтоварність господарських операцій між ТОВ «ТД «Чарівний Мельник» та ТОВ «ВІНСТЕР ПРАЙМ», ТОВ «Бізнес Про ЛТД», ТОВ «ГРЕЙСАН ПРОФІТ». Таким чином, на думку відповідача, контролюючим органом дотримано вимог законодавства та правомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що висновки відповідача щодо допущених ним порушень податкового законодавства є необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам та наявним доказам по справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в адміністративному позові та відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, Головного управління ДПС у Харківській області, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог пославшись на обставини, викладені у відзиві на адміністративний позов.

Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ТОВ "ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК" (, юридична адреса: вул. О. Яроша, буд. 18, м. Харків, 61045) провадить підприємницьку діяльність відповідно до приписів чинного законодавства та статуту. Основним видом діяльності позивача є виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (код КВЕД 10.61). Окрім того, позивач займається вирощуванням зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11), вирощуванням рису (код КВЕД 01.12), вирощуванням овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (код КВЕД 01.13), змішаним сільським господарством (код КВЕД 01.50), допоміжною діяльністю у рослинництві (код КВЕД 01.61), обробленням насіння для відтворення (код КВЕД 01.64), виробництвом крохмалів і крохмальних продуктів (код КВЕД 10.62), діяльністю посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами (код КВЕД 46.11), діяльністю посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (код КВЕД 46.19), оптовою торгівлею зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (код КВЕД 46.21), оптовою торгівлею цукром, шоколадом і кондитерськими виробами (код КВЕД 46.36), неспеціалізованою оптовою торгівлею продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код КВЕД 46.39), неспеціалізованою оптовою торгівлею (код КВЕД 46.90), роздрібною торгівлею хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.24), наданням в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З матеріалів справи вбачається що 29.03.2021 ТОВ "ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК" отримано поштовим зв`язком податкові повідомлення-рішення: Форма «Р» №6 від 17.03.2021, Форма «Р» №6 від 17.03.2021, Форма «Р1» №6 від 17.03.2021, Форма «В4» №6 від 17.03.2021, які були винесені на підставі Акту про результати позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ "ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК" від 17.02.2021 №2571/20-40-07-06-10/411029080.

Відповідно до Акту про результати позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «ТД «ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» від 17 лютого 2021 року №2571/20-40-07-06-10/411029080, ГУ ДПС у Харківській області встановило, що перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період лютий 2018 встановлено: завищення податкових зобов`язань з податку на додану вартість ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» всього на суму 112 000,00 гривень, у тому числі: за лютий 2018 року на суму 112 000,00 гривень по не підтвердженим операціям з реалізації товарів «покупцю» ТОВ «УКРАЇНСЬКА НЕЗАЛЕЖНА ТОРГОВА КОМПАНІЯ» (), чим порушено п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України; заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» всього на суму 112 000,00 гривень, у тому числі: за лютий 2018 року на суму 112 000,00 гривень, внаслідок не нарахування податкових зобов`язань при реалізації товарів іншим особам, чим порушено п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України.

Крім того, перевіркою встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України та встановлено завищення ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» податкового кредиту на суму ПДВ 2 538404,00 гривень, у т.ч. у жовтні 2018 року у сумі 247 500,00 гривень, у березні 2019 року у сумі 456 300,00 гривень, у квітні 2019 року у сумі 347 424,00 гривень, у травні 2019 року у сумі 459 360,00 гривень, у червні 2019 року у сумі 486 750,00 гривень, у серпні 2019 року 427 900,00 гривень, у вересні 2019 року у сумі 25 170,00 гривень в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в п. 3.1.1.2 розділу II акта перевірки, що є порушенням пп. «а» п.198.1 пл. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу раїни.

Окрім того, у вищевказаному Акті про результати позапланової документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» від 17 лютого 2021 року № 2571/20-40-07-06-10/411029080 ГУ ДПС у Харківській області зазначає, що у ході проведення перевірки представлених ТОВ «ТД «ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» первинних документів, бухгалтерського та податкового обліку, аналізу укладених правочинів, які висвітлюють взаємовідносини ТОВ «ТД «ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» з ТОВ «ГРЕЙСАН ПРОФІТ» () за березень - травень 2019 року, TOB «ВІНСТЕР ПРАЙМ» () за червень - вересень 2019 року, ТОВ «БІЗНЕС ПРО ДТД» () за жовтень 2018 року та подальшої реалізації товарів (робіт, послуг) вищевказаних контрагентів - постачальників, ТОВ «УКРАЇНСЬКА НЕЗАЛЕЖНА ТОРГОВА КОМПАНІЯ» () за лютий 2018 року, на предмет відповідності господарських операцій діючому законодавству, враховуючи наявність оцінки вказаних контрагентів - постачальників, як суб`єктів фіктивного підприємництва, на думку ГУ ДПС у Харківській області було встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій з придбання ТОВ «ТД «ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» товарів у даних суб`єктів господарювання. У ході аналізу даних ЄРПН та податкової інформації у базах ДПС встановлено, що підприємства ТОВ «ГРЕЙСАН ПРОФІТ» (), TOB «ВІНСТЕР ПРАЙМ» (), ТОВ «БІЗНЕС ПРО ЛТД» (), ТОВ «УКРАЇНСЬКА НЕЗАЛЕЖНА ТОРГОВА КОМПАНІЯ» () не могли здійснювати досліджувані операції, оскільки у підприємств відсутні ознаки здійснення фінансово-господарської діяльності, відповідний персонал та фактичні умови для здійснення таких операцій.

Головним управлінням ДПС у Харківській області також вказаною перевіркою встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій з придбання ТОВ «ТД «ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» у ТОВ «ГРЕЙСАН ПРОФІТ» (), ТОВ «ВІНСТЕР ПРАЙМ» (), ТОВ «БІЗНЕС ПРО ЛТД» (), ТОВ «УКРАЇНСЬКА НЕЗАЛЕЖНА ТОРГОВА КОМПАНІЯ» () товарно-матеріальних цінностей. Головне управління Державної податкової служби у Харківській області також стверджує, що задекларовані ТОВ «ТД «ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» господарські операції із придбання товарів у ТОВ «ГРЕЙСАН ПРОФІТ» (), ТОВ «ВІНСТЕР ПРАЙМ» (), ТОВ «БІЗНЕС ПРО ЛТД» (), ТОВ «УКРАЇНСЬКА НЕЗАЛЕЖНА ТОРГОВА КОМПАНІЯ» () не відбулися у дійсності, а рух активів від вказаних контрагентів - постачальників в дійсності не відбувся.

Як наслідок, Головне управління ДПС у Харківській області стверджує, що ТОВ «ТД «ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» було здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з одержання товару і складено первинні документи всупереч вимогам чинного законодавства України.

У зв`язку з зазначеними в акті перевірки порушеннями вимог чинного податкового законодавства України ТОВ "ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК", податковим органом зобов`язано позивача сплатити наступні податки та штрафні санкції:

- згідно податкового повідомлення-рішення №6 від 17.03.2021 Форма «Р» - збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 2 216 393,00 гривень, нараховано штрафних фінансових санкцій на суму 554 098,25 гривень, а всього на 2 770 491,25 гривень;

- згідно податкового повідомлення-рішення №6 від 17.03.2021 Форма «Р» - збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств за податковими зобов`язаннями на суму 120 960,00 та нараховано штрафні фінансові санкції на суму 30 240,00 гривень, а всього на 151 200,00 гривень;

- згідно податкового повідомлення-рішення №6 від 17.03.2021 Форма «Р1» - зменшено суму податкового кредиту за платежем податок на додану вартість у розмірі 317 700,00 гривень та зменшено суму податкового зобов`язання для цілей розділу Податкового кодексу України у розмірі 379 532,00 гривень;

- згідно податкового повідомлення-рішення №6 від 17.03.2021 Форма «В4» було зафіксовано суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 4 311,00 гривень.

ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» не погоджуючись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, реалізувало право на адміністративне оскарження та подало скаргу на податкові повідомлення-рішення до Державної податкової служби України.

За результатами розгляду зазначеної скарги, скаргу ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» задоволено частково, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № від 17.03.2021 скасовано в частині 18 144,00 гривень застосованих штрафних санкцій, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області №6 від 17.03.2021 - в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 332 458,95 гривень, в іншій частині у задоволенні скарги відмовлено.

У зв`язку із частковим задоволенням скарги ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» ГУ ДПС у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення Форма «Р» №6 від 16.06.2021 та Форма «Р» № 6 від 16.06.2021.

Вказаними податковими повідомленнями-рішеннями відповідачем встановлено наступні податкові зобов`язання для ТОВ «ТД «ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК»:

- згідно податкового повідомлення-рішення Форма «Р» №6 від 16.06.2021 - збільшено суму грошового зобов`язання зі сплату податку на додану вартість у сумі 2 216 393,00 гривень та штрафних фінансових санкцій у розмірі 221 639,30 гривень;

- згідно податкового повідомлення-рішення Форма «Р» №6 від 16.06.2021 - збільшено суму грошового зобов`язання зі сплату податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 120 960,00 гривень та штрафних фінансових санкцій у розмірі 12 096,00 гривень.

ТОВ «ТД «ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» не погоджується із вищевказаною позицією Головного управління ДПС у Харківській області та вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, у зв`язку з чим звернулося до суду з цим позовом для захисту своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність положенням ч. 2 ст. 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством (п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, яка визначає презумпцію правомірності рішень платника податку, самостійно визначені платником податку валові витрати і податковий кредит вважаються сформованими правомірно, доки контролюючим органом в установленому порядку не буде доведено факту невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Згідно з п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Як встановлено п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін. визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6. ст. 198 ПК України).

Отже, законодавець не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків (позивача) і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ст. ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Судом встановлено, що підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про безтоварність, не підтвердження реальності здійснення господарських операцій, укладених позивачем із контрагентами: ТОВ "УКРАЇНСЬК НЕЗАЛЕЖНА ТОРГОВА КОМПАНІЯ", ТОВ "ВІНСТЕР ПРАЙМ", ТОВ "Бізнес про ЛТД" та ТОВ "ГРЕЙСАН ПРОФІТ".

Так, між позивачем (Постачальник) та ТОВ "УКРАЇНСЬК НЕЗАЛЕЖНА ТОРГОВА КОМПАНІЯ" (Покупець) було укладено Договір поставки №16/02-18 від 16.02.2018 (т. 2 а.с. 8-9).

Згідно з п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати товару у власність, а Покупець зобов`язується приймати та оплати товар - борошно пшеничне вищого сорту, борошно пшеничне 1-го сорту, висівки, зерновідходи, відповідно до заявки Покупця.

Пунктом 1.2. визначено, що ціна за товар узгоджується на момент відвантаження і вказується у рахунках, видаткових накладних на кожну партію товару.

Відповідно до п. 1.3. Договору поставки здійснюються в терміни, встановлені в Графіку поставок, який Сторони узгоджують щотижня.

Згідно з п. 1.4. Договору загальна сума договору визначається як сума всіх накладних, складених відповідно до умов даного договору протягом строку його дії і відповідно до яких був поставлений Товар.

За умовами укладеного договору та видаткових накладних №317 від 20.02.2018 та №315 від 19.02.2018 було відвантажено товар на основний склад (борошно пшеничне вищого сорту) (т. 2 а.с. 1, 3).

Переміщення товару на адресу ТОВ "УКРАЇНСЬК НЕЗАЛЕЖНА ТОРГОВА КОМПАНІЯ" підтверджується ТТН №859807 від 20.02.2018, №859806 від 19.02.2018, №859805 від 16.02.2018 (т. 2 а.с. 2, 4, 6).

Відповідно до Довіреності №0216 від 16.02.2018 за Товар сплачено 80000 грн. (т. 2 а.с. 7).

Між ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» (Покупець) та ТОВ "ГРЕЙСАН ПРОФІТ" (Постачальник) було укладено договір поставки №01/03/1-19 від 01.03.2019 (т. 2 а.с. 130-131).

Згідно з п. 1.1. у відповідності до цього Договору Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором поставити у власність Покупця пшеницю 2, З класу врожаю 2018 року, борошно пшеничне вищого та першого ґатунку в мішках 50 кг, (далі по тексту «Продукція»), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити за умовами цього Договору замовлену Продукцію.

Пунктом 1.2. визначено, що найменування, асортимент (характеристики) Продукції, а також загальна кількість Продукції, ціна за одиницю Продукції і загальна вартість партії Продукції вказуються на кожну окрему партію Продукції в Специфікації та відповідної прибутково-видаткової накладної. Специфікації і прибутково-видаткові накладні є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. загальна ціна Договору визначається як сума вартостей усіх партій Продукції, переданих Постачальником і прийнятих Покупцем згідно прибутково-видаткових накладних на протязі всього терміну дії цього Договору.

Згідно з п. 2.2. Договору оплата за Продукцію проводиться Покупцем на підставі рахунку, виставленого Постачальником, в національній валюті України - гривні на розрахунковий рахунок Постачальника.

За п. 3.1. поставка Продукції здійснюється партіями в узгоджені терміни із складу Продавця за місцезнаходженням Продукції - м. Суми, вул. Роменська, буд. 98.

Остаточний термін поставки Продукції визначається до « 31» грудня 2019 року (п. 3.5. Договору).

На виконання умов договору ТОВ "ГРЕЙСАН ПРОФІТ" було здійснено поставку товару (зерно пшеничне), що підтверджується видатковими накладними №№130 від 02.05.2019, 131 від 03.05.2019, 132 від 06.05.2019, 133 від 07.05.2019, 134 від 11.05.2019, 134 від 16.05.2019, 135 від 17.05.2019, 136 від 20.05.2019, 137 від 24.05.2019, 138 від 27.05.2019, 139 від 28.05.2019, 140 від 29.05.2019, 135 від 01.04.2019, 145 від 03.04.2019, 151 від 04.04.2019, 158 від 05.04.2019, 163 від 08.04.2019, 167 від 09.04.2019, 171 від 10.04.2019, 179 від 11.04.2019, 182 від 12.04.2019, РН-00000189 від 23.04.2019, РН-00000190 від 24.04.2019, 64 від 01.03.2019, 65 від 05.03.2019, 71 від 06.03.2019, 79 від 11.03.2019, 85 від 12.03.2019, 91 від 13.03.2019, 96 від 15.03.2019, 99 від 18.03.2019, 105 від 19.03.2019, 110 від 20.03.2019, 116 від 21.03.2019, 121 від 22.05.2019, 122 від 25.03.2019, 125 від 26.03.2019, 129 від 27.03.2019 (т. 2 а.с. 10, 13, 15, 18, 21, 24, 26, 28, 30,32, 34, 36, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70, 83, 85, 87, 89, 91, 93, 95, 97, 99, 101, 103, 105, 107, 109, 111).

Переміщення товару відбулось відповідно до ТТН №№Р130 від 02.05.2019, Р131 від 03.05.2019, Р132 від 06.05.2019, Р133 від 07.05.2019, Р134 від 11.05.2019, Р134 від 16.05.2019, Р135 від 17.05.2019, Р136 від 20.05.2019, Р137 від 24.05.2019, Р138 від 27.05.2019, Р139від 28.05.2019, Р140 від 29.05.2019, Р135 від 01.04.2019, Р145 від 03.04.2019, Р151 від 04.04.2019, Р158 від 05.04.2019 Р163 від 08.04.2019, Р167 від 09.04.2019, Р171 від 10.04.2019, Р179 від 11.04.2019, Р182 від 12.04.2019, Р189 від 23.04.2019, Р190 від 24.04.2019, Р64 від 01.03.2019, Р65 від 05.03.2019, Р71 від 06.03.2019, Р79 від 11.03.2019, Р85 від 12.03.2019, Р91 від 13.03.2019, Р96 від 15.03.219, Р99 від 18.03.2019, Р105 від 19.03.2019, Р110 від 20.03.2019, Р116 від 21.03.2019, Р121 від 22.03.2019, Р122 від 25.03.2019, Р125 від 26.03.2019, Р129 від 27.03.2019 (т. 2 а.с. 11, 14, 16, 19, 22, 25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, 51, 53, 55, 57, 59, 61, 63, 65, 67, 69, 71, 84, 86, 88, 90, 92, 94, 96, 98, 100, 102, 104, 106, 108, 110, 112).

Транспортно-експедиційні послуги ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» надавало ФОП ОСОБА_1 , з якою укладено Договір №ТЕ 15/04 про надання транспортно-експедиційних послуг від 15.04.2019, про що свідчать Акти надання послуг №№10 від 02.05.2019, 11 від 03.05.2019, 12 від 06.05.2019, 13 від 07.05.2019, 14 від 11.05.2019, 1 від 23.04.2019, 2 від 24.04.2019, а також акти виконаних робіт (т. 2 а.с. 16-50, 72-82, 113-129, 253-255).

Між ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» (Покупець) та ТОВ "ВІНСТЕР ПРАЙМ" (Постачальник) було укладено договір поставки №0306/19 від 03.06.2019 (т. 2 а.с. 230-231).

Згідно з п. 1.1. у відповідності до цього Договору Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором поставити у власність Покупця пшеницю 2, З класу врожаю 2018-2019 року, борошно пшеничне вищого та першого ґатунку в мішках.50 кг, (далі по тексту «Продукція»), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити за умовами цього Договору замовлену Продукцію.

Пунктом 1.2. визначено, що найменування, асортимент (характеристики) Продукції, а також загальна кількість Продукції, ціна за одиницю Продукції і загальна вартість партії Продукції вказуються на кожну окрему партію Продукції в Специфікації та відповідної прибутково-видаткової накладної. Специфікації і прибутково-видаткові накладні є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. загальна ціна Договору визначається як сума вартостей усіх партій Продукції, переданих Постачальником і прийнятих Покупцем згідно прибутково-видаткових накладних на протязі всього терміну, дії цього Договору.

Згідно з п. 2.2. Договору оплата за Продукцію проводиться Покупцем на підставі рахунку, виставленого Постачальником, в національній валюті України - гривні на розрахунковий рахунок Постачальника.

За п. 3.1. поставка Продукції здійснюється партіями в узгоджені терміни із складу Продавця за місцезнаходженням Продукції - м. Маріуполь.

Остаточний термін поставки Продукції визначається до « 31» грудня 2019 року (п. 3.5. Договору).

На виконання умов договору ТОВ "ВІНСТЕР ПРАЙМ" було здійснено поставку товару (зерно пшеничне), що підтверджується видатковими накладними №№181 від 30.09.2019, 163 від 05.08.2019, 164 від 06.08.2019, 165 від 07.08.2019, 167 від 08.08.2019, 168 від 09.08.2019, 169 від 12.08.2019, 170 від 13.08.2019, 171 від 14.08.2019, 174 від 15.08.2019, 175 від 16.08.2019, 176 від 19.08.2019, 177 від 20.08.2019, 178 від 22.08.2019, 179 від 27.08.2019, 162 від 30.07.2019, 161 від 29.07.2019, 160 від 26.07.2019, 159 від 25.07.2019, 158 від 23.07.2019, 157 від 22.07.2019, 156 від 19.07.2019, 155 від 12.07.2019, 154 від 11.07.2019 153 від 08.07.2019, 152 від 05.07.2019, 151 від 04.07.2019, 150 від 03.07.2019, 149 від 02.07.2019, 148 від 01.07.2019, 144 від 25.06.2019, 146 від 25.06.2019, 147 від 26.06.2019 (т. 2 а.с. 132, 135, 137, 139, 141, 143, 145, 147, 149, 151, 153, 155, 157, 159, 161, 177, 179, 181, 183, 185, 187, 189, 191, 193, 195, 197, 199, 201, 203, 205, 222, 224, 226).

Переміщення товару відбулось відповідно до ТТН №№Р181 від 30.09.2019, Р163 від 05.08.2019, Р164 від 06.08.2019, Р165 від 07.08.2019, Р167 від 08.08.2019, Р168 від 09.08.2019, Р169 від 12.08.2019, Р170 від 13.08.2019, Р171 від 14.08.2019, Р174 від 15.08.2019, Р175 від 16.08.2019, Р176 від 19.08.2019, Р177 від 20.08.2019, Р178 від 22.08.2019, Р179 від 27.08.2019, Р162 від 30.07.2019, Р161 від 29.07.2019, Р160 від 26.07.2019, Р159 від 25.07.2019, Р158, від 23.07.2019, Р157 від 22.07.2019, Р156 від 19.07.2019, Р155 від 12.07.2019, Р154 від 11.07.2019, Р153 від 08.07.2019Р152 від 05.07.2019, Р151 від 04.07.2019, Р150, від 03.07.2019, Р149 від 02.07.2019, Р148 від 01.07.2019, Р144 від 25.06.2019, Р146 від 25.06.2019, Р147 від 26.06.2019 (т. 2 а.с. 133, 136, 138, 140, 142, 144, 146, 148, 150, 152, 154, 156, 158, 160, 162, 178, 180, 182, 184, 186, 188, 190, 192, 194, 196, 198, 200, 202, 204, 206, 223, 225, 227).

Транспортно-експедиційні послуги ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» надавало ФОП ОСОБА_2 , з яким укладено Договір №26/06 про надання транспортно-експедиційних послуг від 26.06.2019, про що свідчать Акти виконаних робіт (т. 2 а.с. 134, 163-176, 207-221 228, 229, 248-250).

Так, між ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» (Покупець) та ТОВ "Бізнес Про ЛТД" (Постачальник) було укладено договір купівлі-продажу №2-10-2018 від 02.10.2018 (т. 2 а.с. 232-233).

Згідно з п. 1.1. у відповідності до цього Договору Продавець зобов`язується передати товар у власність, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити за товар - мука пшенична вищого ґатунку.

Пунктом 1.2. визначено, що ціна на товар узгоджується на момент відвантаження та вказується у видаткових накладних на кожну партію товару.

Відповідно до п. 1.3 загальна сума даного договору визначається як сума всіх накладних, складених згідно умов даного Договору протягом строку його дії і згідно з яким був поставлений товар.

Згідно з п. 2.1. поставка товару здійснюється транспортом покупця зі складу продавця. Товар постачається у мішках 50 кг. Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити загрузку товару.

Також, між ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» та ТОВ "Бізнес Про ЛТД" 02.10.2018 укладено Договір зберігання №2/1-10-18, згідно умов якого позивач передає ТОВ "Бізнес Про ЛТД" на відповідальне зберігання товар, згідно номенклатурі вказаній у акті прийому-передачі (т. 2 а.с. 234-235).

На виконання умов договорів ТОВ "Бізнес Про ЛТД" передало ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» товар (борошно пшеничне вищого гатунку), що підтверджується актами прийому передачі до Договору зберігання №2/1-10-18 від 02.10.2018 (т. 2 а.с.236-241).

Поставка товару (борошно пшеничне вищого гатунку) підтверджується видатковими накладними №№7 від 12.10.2018, 6 від 05.10.2018, 5 від 02.10.2018 (т. 2 а.с.242-244).

За результатами дослідження доказів у справі, щодо вищенаведеного посилання відповідача на дані Інформаційно-аналітичної системи ДПС України, суд зазначає таке.

У постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 04.09.2018 по справі №818/1249/17, суд зазначив: Суд визнає, що сумніви або припущення у будь-якому випадку не можуть бути доказами податкового правопорушення, прийнятним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що припущення відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також розсуд можливості виконання ними певних видів діяльності не є доказами в межах податкових правовідносин. Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати ними (контрагентами) податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування податкового зобов`язання поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Таким чином, суд доходить висновку, що предметом дослідження контролюючим органом під час перевірки мають бути первинні документи.

Суд встановив, що контролюючим органом не проведена зустрічна перевірка контрагентів позивача.

Втім, посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.07.2018 у справі № 817/1339/17 (п. 19).

У свою чергу, оцінюючи надані позивачем первинні документи за правовідносинами з контрагентами, суд зазначає таке.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, будь-які документи мають силу первинних лише в разі здійснення господарської операції та можуть братися для підтвердження даних податкового обліку.

Відповідно до ч.ч. 2 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до вимог п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Суд зазначає, що стан виконання податкових обов`язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв`язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов`язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту має значення не те, які зобов`язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 статті 198 ПК України).

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною.

Отже, право платника податків на збільшення валових витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів виключно у разі фактичного здійснення платником податків господарської операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, а тому не можуть бути підставою для врахування фінансових показників господарської операції в податковому обліку платника. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

У разі фактичного здійснення господарської операції певні недоліки, допущені в первинних документах, не є безумовною підставою для їх оцінки такими, що вони не є підставою для ведення платником податків податкового обліку, за умови, що в своїй сукупності ці документи складають цілісну картину господарської операції, факт здійснення якої не викликає сумнів.

При цьому вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту/витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі №804/12339/13-а.

Дослідивши надані позивачем первинні документи, які були надані контролюючому органу під час перевірки, враховуючи вищевикладені норми матеріального права та висновки Верхового Суду щодо застосування вказаних норм матеріального права, суд дійшов висновку, що позивачем до матеріалів справи надано сукупність первинних та інших документів, які в умовах звичайної ділової практики супроводжують та підтверджують фактичне вчинення платником податків господарських операцій, зокрема: договори, податкові накладні, платіжні доручення, видаткові накладні, товаро-транспортні накладні, акти, які у сукупності не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення підприємством господарських операцій чи їх невідповідності з господарською діяльністю позивача, та не свідчать про відсутність у позивача підстав для формування задекларованих позивачем податкових вигод у вказаному періоді.

Аналізуючи складені між позивачем та його контрагентами первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов`язань та капіталу позивача.

На час укладання договорів, контрагенти позивача були платниками ПДВ згідно з чинного законодавства та належним чином зареєстрованим у Єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців.

У свою чергу, відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності та спростування вищенаведених доводів позивача.

Також, чинним законодавством не передбачено відповідальність платника податків за невиконання чи не належне виконання його контрагентами свої податкових зобов`язань.

Суд зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість належить з`ясовувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

Нормами п.п. 200.1, 200.2 і 200.4 ст. 200 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

Пунктом 198.5 ст. 198 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Виходячи з аналізу наведених норм Податкового Кодексу України в сукупності, суд дійшов висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем надано належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, суд вважає, що відповідачем неправомірно зроблено висновок про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, а тому податкові повідомлення-рішення Форма «Р» №6 від 16.06.2021, Форма «Р» №6 від 16.06.2021, Форма «Р1» №6 від 17.03.2021, Форма «В4» №6 від 17.03.2021 є протиправними та позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Суд вважає неправомірними доводи податкового органу, викладенні в акті перевірки, про відсутність у контрагентів позивача.

Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати ними податку до бюджету, а тому, якщо останні не виконали своїх зобов`язань щодо сплати податку або мінімізували свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ за наявності факту реального вчинення господарських операцій, як у даній ситуації, та у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.08.2018 у справі №820/8206/15.

Докази визнання недійсними у визначеному законом порядку вказаних вище договорів у матеріалах справи відсутні.

Суд також відхиляє посилання контролюючого органу на аналіз інформації баз даних ДПС, яким встановлено відсутність реального ланцюга постачання реалізованих товарно- матеріальних цінностей, з огляду на те, що правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача його безпосередніми контрагентами.

Наведена правова позиція узгоджується з викладеною у постанові Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №2а/0470/4526/12, постанові Верховного Суду від 19.03.2021 по справі №460/143/19.

Підстав для відступу від згаданих вище правових позицій Верховного Суду відповідачем не наведено.

Також, суд зазначає, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вищенаведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі "Булвес АД проти Болгарії" (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Крім того, рішення ЄСПЛ "Булвес АД проти Болгарії", як на звичну практику країн Європейського Союзу в питанні відповідальності платників податку за податкові делікти посилається на два рішення Суду Європейського союзу: об`єднане рішення (консультативний висновок) Суду ЄС від 12 січня 2006 року в справі Optigen Ltd (C354/03), Fulcrum Electronics Ltd (C355/03) and Bond House Systems Ltd (C484/03) v Commissioners of Customs Ц Excise і об`єднане рішення Суду ЄС від 6 липня 2006 року в справі Axel Kittel v. Belgian State, (C439/04) і Belgian State v. Recolta Recycling (SPRL, C440/04) (ECR 2006, page I0616).

Так, у рішенні Суду ЄС від 12 січня 2006 року зазначається:... право на вирахування податку на додану вартість особою, що має статус платника ПДВ, яка здійснює відповідні операції, не може зачіпатися тією обставиною, що в ланцюгу поставок, в яку входять зазначені операції, попередня або наступна операція будуть пов`язані з шахрайством при сплаті податку на додану вартість, про яку платник податку не знав та не міг знати.

В даному випадку, контролюючим органом не доведено недобросовісність платника податку ТОВ «ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК» у взаємовідносинах з ТОВ "ВІНСТЕР ПРАЙМ", ТОВ "Бізнес Про ЛТД", ТОВ "ГРЕЙСАН ПРОФІТ" ТОВ "УКРАЇНСЬКА НЕЗАЛЕЖНА ТОРГОВА КОМПАНІЯ" у встановленому законом порядку.

Слід зауважити, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них роботи та послуги, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Такий висновок узгоджується із позицією колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 27.03.2018 по справі №816/809/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що відповідачем під час проведення перевірки додаткових документів та/або інформації від платника податків не запитувалося.

При цьому, доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку позивача акт перевірки не містить, що свідчить про правомірність відображення господарських операцій з придбання товарів у бухгалтерському та податковому обліку позивача і спричинення реальних змін майнового стану платника податків.

Проте, як вбачається з акту перевірки, який став підставою для прийняття спірних рішень, податковим органом взагалі не досліджувались господарські операції між позивачем та зазначеними контрагентами, за наслідками яких позивачем формувався податковий кредит. Висновки про завищення позивачем податкового кредиту зроблені не з огляду на вищенаведені норми матеріального права, а з огляду на фінансово-господарську діяльність контрагентів позивача, яка, на думку податкової служби, свідчить про відсутність реального характеру здійснення господарської діяльності.

Так, невиконання контрагентом своїх обов`язків перед бюджетом не може бути підставою для неможливості формування податкового кредиту на підставі господарських операцій інших суб`єктів господарювання, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому до відповідальності може бути притягнутий лише порушник, яким у даному випадку позивач не є.

Виходячи з вимог Податкового кодексу України, підтвердженням факту здійснення господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та підставою для нарахування податкового кредиту і податкового зобов`язання з податку на додану вартість є податкова накладна. Тож, на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати на підставі цивільно-правових угод.

Вказана позиція підтверджена Верховним Судом 16.01.2018 під час розгляду справ №820/4648/13-а, № 826/1398/14, № 2а-3404/12/1370, 18.01.2018 у справі № 2а-13944/12/2670, 08.05.2018 у справі № 815/3526/17, 08.05.2018 у справі № 814/937/15.

Посилання на припущення, аналітичні узагальнюючі висновки щодо діяльності контрагента, є неприйнятними у якості доказів конкретних податкових правопорушень щодо підстав та порядку формування податкового кредиту, оскільки в основі формування податкового кредиту лежить факт здійснення конкретної господарської операції, який потребує доведення або спростування обставин саме здійснення цієї господарської операції. Будь-які припущення, аналітичні викладки, узагальнюючі висновки можуть мати місце виключно на підставі встановлення, дослідження та підтвердження обставин здійснення господарської операції (позиція Верховного Суду, викладена у Постанові від 12.04.2018 справа №804/698/26).

Таким чином, суд не бере до уваги доводи відповідача з посиланням на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.03.2018 по справі №816/809/17, від 26.06.2018 по справі №826/3006/14 та 06.02.2018 у справі №821/589/17.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності свого рішення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи клопотання про розподіл судових витрат зі сплати послуг адвоката у розмірі 362 323,43 грн., заявлене позивачем у позові, суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно із п .п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до наявних матеріалів справи, ТОВ "ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК" підписано із адвокатом Мазовецьким Віталієм Петровичем Договір про надання правової допомоги №30/03-21А від 30.03.2021.

Згідно з п. 1.1., 1.2. Договору про надання правової допомоги №30/03-21А від 30.03.2021 Замовник доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу Замовнику щодо оскарження податкових повідомлень-рішень: №6 від 17 березня 2021 року (Форма «Р»), №6 від 17 березня 2021 року (Форма «Р»), №6 від 17 березня 2021 року (Форма «Р1»), №6 від 17 березня 2021 року (Форма «В4»), які були виписані Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області.

Оскарження податкових повідомлень-рішень, зазначених у п. 1.1. цього Договору, здійснюється Адвокатом шляхом підготовки та подачі скарги до Державної податкової служби України, та/або (за необхідності) підготовки та подачі до Харківського окружного адміністративного суду позовної заяви про скасування податкових повідомлень-рішень, за необхідності підготовка та подача апеляційної та/або касаційної скарги, представництво інтересів Замовника у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції.

Згідно п. 2.1. адвокат бере на себе зобов`язання здійснювати представництво інтересів Замовника у судових установах, органах ДПС, звертатись з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, громадських об`єднань, медичних установ усіх форм власності, а також до фізичних осіб, утому числі нерезидентів, іноземних громадян та осіб без громадянства.

Пунктами 4.1. - 4.5 Договору сторонами визначено, що за отримання правової допомоги, наданої Адвокатом, Замоввник сплачує останньому винагороду - гонорар у розмірі 10 % від вартості суми, на яку буде зменшено податкове навантаження та штрафні санкції, які застосовуються до Замовника відповідно до оскаржуваних Замовником за допомогою Адвоката податкових повідомлень-рішень, зазначених у п. 1.1. цього Договору. Станом на момент підписання цього Договору сума донарахованих Державною податковою службою у Харківській області податків та штрафних санкцій згідно зазначених податкових повідомлень - рішень становить 3623234,30 гривень. У випадку повного скасування вищевказаних податковий повідомлень-рішень гонорар Адвоката становить 362323,43 гривень. Оплата за договором здійснюються Замовником у строк не пізніше 3-х робочих днів з моменту набрання чинності рішення Харківського окружного адміністративного суду про скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень повністю або частковою.

Згідно Додаткової угоди №1 від 21.06.2021 до Договору про надання правової допомоги №30/03-21А від 30.03.2021, сторони домовилися викласти п. 1.1. Договору про надання правової допомоги №30/03-21А від 30.03.2021 у наступній редакції:

« 1.1. Замовник доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу Замовнику щодо оскарження податкових повідомлень-рішень: №6 від 16 червня 2021 року (Форма «Р»), №6 від 16 червня 2021 року (Форма «Р»), №6 від 17 березня 2021 року (Форма «Р1»), №6 від 17 березня 2021 року (Форма «В4»), які були виписані Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області.

Згідно правових висновків, викладених в Постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №300/1272/19 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону №5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі №826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем до заяви не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; обґрунтування та зазначення витраченого адвокатом часу, натомість гонорар встановлено не від витраченого адвокатом часу, а виходячи з відсоткового розміру вартості суми, на яку буде зменшено податкове навантаження та штрафні санкції, які застосовані до позивача по справі.

Надання правничої допомоги у зв`язку із складання позовної заяви та представництво інтересів позивача в суді на суму 362 323,43 грн., не є співмірним з обсягом та складністю справи.

Таким чином, сума, що підлягає сплаті позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 362 323,43 грн., не відповідає складності справи та пропорційності, а тому, вартість такої послуги у розмірі 362 323,43 грн., в даному випадку, є необґрунтованою та завищеною.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга №31107/96, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи "Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)" (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга №6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

На підставі викладеного, з урахуванням співмірності, суд доходить висновку про часткове задоволення клопотання позивача про розподіл судових витрат та про наявність підстав для відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись статтями 14, 243-246, 252, 255, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК" (вул. О. Яроша, буд. 18, м. Харків, 61045, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форма «Р» №6 від 16.06.2021, винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форма «Р» №6 від 16.06.2021, винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форма «Р1» №6 від 17.03.2021, винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форма «В4» №6 від 17.03.2021, винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК" (вул. О. Яроша, буд. 18, м. Харків, 61045, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 22 700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ЧАРІВНИЙ МЕЛЬНИК" (вул. О. Яроша, буд. 18, м. Харків, 61045, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25 листопада 2021 року.

Суддя Шляхова О.М.