Справа № 520/20908/21
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 р. № 520/20908/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та в частині не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання: половини строку навчання у Донецькому державному університеті за спеціальністю «Правознавство» за денною формою з 01.09.1983 по 04.09.1985, що становить 1(один) рік 1 день; стажу роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, тривалістю 5 років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання: половину строку навчання у Донецькому державному університеті за спеціальністю «Правознавство» на денній формі навчання з 01.09.1983 р. по 04.09.1985р., що становить 1(один) рік 1 день; та 5 (п`ять) років стажу роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області встановити ОСОБА_1 з 02.09.2021 щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, здійснивши перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 02.09.2021, виходячи з розміру 64%, та виплатити ОСОБА_1 недоотриману різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою щомісячного довічного грошового утримання з 02.09.2021 до моменту здійснення перерахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача є неправомірними та такими, що не відповідають вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, та була отримана ним, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідні документи у встановлений строк до суду не надходили.

Згідно ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

Указом Президента України від 28 грудня 1999 року №1624/99 ОСОБА_1 призначено у межах п`ятирічного строку на посаду судді арбітражного суду Донецької області.

Наказом №73 від 20 квітня 2000 року згідно з Указом Президента України від 28.12.1999 №1624/99, позивача зараховано на посаду судді арбітражного суду Донецької області.

На час призначення суддею арбітражного суду Донецької області ОСОБА_1 мала стаж роботи у сфері права з жовтня 1989 року більш десяти років, що підтверджується записами №8-16) трудової книжки НОМЕР_1 .

Відповідно до запису №4 трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 01.09.1983 по 04.09.1985 (запис №5), навчалася у Донецькому державному університеті на денному відділенні за спеціальністю «Правознавство».

Постановою Верховної Ради України від 16 грудня 2004 року №2258-ІV позивача обрано на посаду судді господарського суду Донецької області безстроково. Постановою Верховної Ради України від 09 вересня 2010 року №2513-VІ позивача обрано на посаду судді Донецького апеляційного господарського суду безстроково. Указом Президента України від 28 вересня 2018 року №295/2018 - позивача переведено на роботу на посаді судді Східного апеляційного господарського суду.

Вищою радою правосуддя було ухвалено рішення від 26.08.2021 №1864/0/15-21 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Східного апеляційного господарського суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку

Згідно з наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 №40-к, суддю ОСОБА_1 01.09.2021 відраховано зі штату Східного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку відповідно до статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Цим же наказом фінансово-економічному відділу Східного апеляційного господарського суду наказано провести зі позивачем повний розрахунок.

13 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою, в якій просила призначити їй щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За результатами розгляду вищезазначеної заяви, відповідачем було прийнято рішення №03 від 20.09.2021 про призначення пенсії (з урахуванням рішення №03 від 23.09.2021 про перерахунок пенсії, яке приймалося за результатами подання позивачем 20.09.2021 заяви про допризначення пенсії та додаткових документів щодо навчання), яким позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 52% суддівської винагороди на час перебування ОСОБА_1 на посаді судді Східного апеляційного господарського суду.

З рішень №03 та доданої до них Форми РС-право (номер ПС 03) вбачається, що розмір довічного грошового утримання ОСОБА_1 обраховано виключно з урахуванням стажу роботи на посаді судді, який органом Пенсійного фонду України визначено у 21 рік 4 місяці 10 днів.

Позивач не погоджуючись з розміром призначеного їй щомісячного грошового утримання та не зарахування до стажу позивача половини строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі та стаж роботи п`ять років у сфері права до призначення на посаду судді вперше, звернулась до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від11.10.2005 №8-рп/2005 зазначено, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Крім того, у мотивувальній частині рішення від14.12.2011 №18-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, їх матеріального та соціального забезпечення.

Аналіз норм Конституції свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсі, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності судді.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з приписами пункту 14 частини1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у п. 4 ч. 5 ст. 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII.

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до абзацу 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно з частиною 1 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України: 2) члена Вищої ради правосуддя. Вищої ради юстиції Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до частини 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми у взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.06.2018 №2447-VIII «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас, частиною першою статті 7 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХП «Про статус суддів» суддею може бути громадянин України, який має стаж роботи в галузі права не менш як п`ять років.

З даного питання висловлювалася Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесенні до статті 137 Закону №1402-VIII зміни дозволили зараховувати стаж (досвід) робити (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законам для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду судді у постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18.

Верховний Суд у постанові від 09.11.2018 у справі №559/443/18 зазначив, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо. Також, як зазначив Верховний Суд у цій постанові, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як свідчать записи трудової книжки позивача № НОМЕР_2 , в період з січня 1994 по 19 квітня 2000 року позивач працювала у Донецькому головному регіональному управлінні Промінвестбанку України, яке було реорганізоване у Головне Управління Промінвестбанку України у Донецькій області на посадах юрисконсульта, старшого юрисконсульта, провідного юрисконсульта юридичного відділу.

До цього часу позивач також мала юридичний стаж з жовтня 1989 року, згідно записам №8-11.

Згідно з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності Законом №2453-VІ зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).

Так, на час призначення позивача на посаду судді, питання визначення стажу який давав право на відставку судді, окрім наведеного вище регулювалося також Указом Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Відповідно до абзацу другого статті 1 зазначеного Указу (у редакції, чинній на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

За положеннями абзацу 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (доповнено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545), до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно із частиною першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні», на період до прийняття нової Конституції України, Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення. Зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України Указу №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" від 10.07.1995, тому даний Указ Президента був обов`язковим для виконання в Україні на рівні з законами.

За положеннями пункту 1 розділу XV Перехідні положення Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Верховний Суд у постанові від 09.11.2018 у справі №607/8146/17 дійшов до висновку, що, задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції правильно виходили з того, що відповідачем при призначенні та нарахуванні довічного грошового утримання судді у відставці безпідставно не враховано половину строку навчання у вищому учбовому закладі

У постановах від 20.04.2021 у справі №344/5707/19 та від 14.05.2021 у справі №592/3354/17 Верховним Судом також зроблено висновок про необхідність зарахування половини строку навчання у вищому учбовому закладі на денній формі навчання до стажу, який враховується для набуття права на відставку і при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Верховним Судом у постановах від 09.11.2018 у справі №607/8146/17, від 20.04.2021 у справі №344/5707/19 зазначено, зокрема, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з дипломом НОМЕР_3 , позивач у 1983 році вступила, а у 1989 році закінчила Донецький державний університет за спеціальністю «Правознавство», спеціалізація господарчо-правова. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 12.06.1989 позивачу присвоєно кваліфікацію «Юрист».

Відповідно до запису №4 трудової книжки, позивач з 01.09.1983 по 04.09.1985 (запис №5) навчалась у Донецькому державному університеті на денному відділенні по спеціальності «Правознавство».

Зазначене вище свідчить, що до стажу роботи, що дає позивачу право на призначення щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці також підлягає зарахуванню: 1 рік 1 день - половина строку навчання у вищому навчальному закладі на денному відділенні, та 5 років - стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Про зазначене свідчить і Розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , наданий Східним апеляційним господарським судом 06.09.2021 №918143.

Слід зазначити, що в силу положень ч. 2 ст. 127 Конституції України окремо визначено вимоги щодо несумісності. Так, відповідно до положень цієї статті професійні судді не можуть належати до політичних партій і профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої.

Згідно з приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України

Конституційним Судом України у своєму Рішенні від 11 10.2005 №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 Конституційним Судом України зазначено про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зауважено, що визначені Конституцією та законами України гаранти незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційним Судом України також висловлювалися аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24 06 1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17. № 766/7021/17 №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 22.10.2020 у справі №420/1234/19.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, зазначені вище обставини дають підстави для висновку, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 27 років 4 місяці 10 днів (21 рік 4 місяці 10 днів - робота на посаді судді, 5 років - стаж роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 1 рік 1 день - половина строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, оскільки загальний стаж роботи, який дає право позивачу на отримання довічного грошового тримання, складає 27 років 4 місяці 10 днів, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

А отже, станом на день виникнення права на призначення довічного грошового утримання - 02.09.2021 позивач мала право на одержання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 64% грошового утримання судді.

Таким чином, відповідачем протиправно відмовлено позивачу в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку стажу роботи, який дає право позивач на отримання довічного грошового утримання - 27 років 4 місяці 10 днів.

Щодо позовної вимоги про встановлення позивачу щомісячного довічного утримання судді у відставці без обмеження граничним розміром, суд зазначає наступне.

Питання щодо обмеження граничного розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці є похідним від проведення перерахунку і повинно вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.

Суд зауважує, що відповідач у відповідь на заяву позивача відмовив йому у перерахунку довічного грошового утримання. Відтак, спору щодо обмеження довічного утримання максимальним розміром на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.

Також, відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеного довічного грошового утримання на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та в частині не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання: половини строку навчання у Донецькому державному університеті за спеціальністю «Правознавство» за денною формою з 01.09.1983 по 04.09.1985, що становить 1(один) рік 1 день; стажу роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, тривалістю 5 років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання: половину строку навчання у Донецькому державному університеті за спеціальністю «Правознавство» на денній формі навчання з 01.09.1983 по 04.09.1985, що становить 1(один) рік 1 день; та 5 (п`ять) років стажу роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області встановити ОСОБА_1 з 02.09.2021 щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснивши перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 02.09.2021, виходячи з розміру 64%, та виплатити ОСОБА_1 недоотриману різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою щомісячного довічного грошового утримання з 02.09.2021 до моменту здійснення перерахунку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в загальному розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ().

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов