Справа № 189/866/21
Суддя: Степанова О. С.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 189/866/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.11.2021 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Степанової О.С.

за участю секретаря Комеристої І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАА №462296 від 20.06.2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №462296 від 20.06.2021 року, винесену інспектором роти №6 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Малафаєєвим Артемом Юрійовичем відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн., справу закрити.

Позов мотивований наступним.

20.06.2021 року позивач керував транспортним засобом у складі тягача марки MAN TGХ 28.540 (номерний знак НОМЕР_1 ) з причепом марки TAD CLASSIC 40-3 (номерний знак НОМЕР_2 ).

20.06.2021 року, о 14 годині 59 хвилин, на 453 км автомобільної дороги М-05 в Біляївському районі Одеської області, ТЗ був зупинений інспектором роти №6 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Гайданом Романом Вадимовичем, який виніс відносно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4378316 від 20.06.2021 року.

Відповідно до постанови позивач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП України. Як зазначено у постанові, позивач керуючи ТЗ перевозив вантаж, порушив правила перевезення великогабаритних вантажів, а саме, перевозив вантаж, що перевищує габарити, ширина 3,85 м та не відповідає дозволу, чим порушив КМУ №30 ч. 4 Порушення ПДР; на позивача накладений штраф у розмірі 510,00 (п`ятсот десять) гривень.

Через тридцять хвилин, а саме, о 15 годині 30 хвилин, на 23 км, автомобільної дороги Н-28, в Одеській області, ТЗ був зупинений інспектором роти №6 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Малафаєєвим Артемом Юрійовичем, який виніс постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №462296 від 20.06.2021 року.

Відповідно до постанови позивач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП України. Як зазначено у постанові, позивач керуючи ТЗ перевозив вантаж, порушив правила перевезення великогабаритних вантажів, а саме, перевозив вантаж, ширина якого складала 3,8 м без обов`язкових дозвільних документів Національної поліції України, чим порушим п. 22.5 ПДР України; на позивача накладений штраф у розмірі 510,00 (п`ятсот десять) гривень.

Позивач з винесеним рішенням не погоджується, вважає складену відносно нього постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що 20.06.2021 року він двічі був притягнутий до адміністративної відповідальності одного типу, за одне й те ж правопорушення.

Посилається на ст. 61 Конституції України відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Зазначає, що вказане правопорушення слід вважати триваючим, а тому вважає, що його всупереч положенням ч. 1 ст. 61 Конституції України двічі притягнуто до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Також, посилається на Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Зазначає, що фактична зупинка ТЗ, була здійснена на узбіччі дороги за відсутності стаціонарного, чи пересувного пунктів габаритно-вагового контролю, лише за наявності автомобіля поліції, без застосування сертифікованого обладнання.

Представник відповідача надав суду відзив, в якому просив залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення. Свою позицію мотивував тим, що відповідно до дозволу №2021-3 НГ від 15.06.2021 року параметри транспортного засобу, яким керував позивач ОСОБА_1 повинні становити: довжина - 23 м, ширина - 3,50 м, висота - 4,49 м. Однак, під час зупинки, було встановлено, що ширина транспортного засобу, яким керував гр. ОСОБА_1 становить 3,8 м, що перевищує параметри ширини, зазначені у вказаному дозволі на 0,30 м. Окрім цього, представник відповідача вважає, що вчинене позивачем правопорушення не можна вважати триваючим, оскільки постанови про адміністративні правопорушення виносились різними інспекторами поліції, на різних автомобільних дорогах, в різний час.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 у позові зазначив, що просить розглядати позов без його участі.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції заяв та клопотань до суду не надавав.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання у зв`язку з неявкою всіх учасників справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши надані письмові докази, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

20.06.2021 року, о 14 годині 59 хвилин, на 453 км автомобільної дороги М-05 в Біляївському районі Одеської області, інспектор роти №6 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Гайдан Роман Вадимович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАН №4378316 від 20.06.2021 року, згідно якої ОСОБА_1 , перевозив вантаж, порушив правила перевезення великогабаритних вантажів, а саме, перевозив вантаж, що перевищує габарити, ширина 3,85 м та не відповідає дозволу, чим порушив КМУ №30 ч. 4 Порушення ПДР проїзду великогабаритних автомобільними дорогами, вулицями, або залізничними переїздами; дії позивача кваліфіковані за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП; накладений штраф у розмірі 510,00 гривень (копія постанови, а. с. 10).

20.06.2021 року, о 15 годині 30 хвилин, на 23 км, автомобільної дороги Н-28, в Одеській області, інспектор роти №6 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Малафаєєв Артем Юрійович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА №462296 від 20.06.2021 року, згідно якої ОСОБА_1 перевозив вантаж, ширина якого складала 3 метри 80 сантиметрів без обов`язкових дозвільних документів Національної поліції України, чим порушим п. 22.5 ПДР України; дії позивача кваліфіковані за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП; накладений штраф у розмірі 510,00 гривень (копія постанови, а. с. 11).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі №569/15894/15-а, зазначено: «триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону».

Таким чином, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Як вбачається з досліджених постанов, протягом незначного проміжку часу, який складає тридцять хвилин, позивач ОСОБА_1 двічі притягнутий за одне правопорушення - за перевезення вантажу без відповідного дозволу.

Отже, вказане правопорушення слід вважати триваючим, а тому суд доходить висновку, що позивача, всупереч положенням ч. 1 ст. 61 Конституції України, двічі притягнуто до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, позивач у справі об`єктивно не мав можливості усунути вчинене правопорушення упродовж менш ніж тридцять хвилин з часу складення щодо нього постанови серії ЕАН №4378316 від 20.06.2021 року. Також відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 «Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування», транспортний засіб, яким керував позивач, не було затримано.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факти неправомірних дій, повинна містити такі дані: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, дослідивши повно, всебічно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність та взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини у справі, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд прийшов до наступних висновків.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Так, на обґрунтування понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4966 ОСОБА_2 ; копію договору №19 про надання правничої допомоги; копію рахунку-фактури №19 від 19.06.2021 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера від 29.06.2021 року; копії акту виконаних робіт №1 за договором №19 про надання правничої допомоги від 29.06.2021 року.

З п. 3 копії договору №19 про надання правничої допомоги від 29.06.2021 року вбачається, що сторони договору дійшли згоди між собою та домовилися, що вартість послуг за договором становить: 1150,00 грн., за оскарження постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАН №4378316 від 20.06.2021 року та 1150,00 грн. за оскарження постанови про адміністративне правопорушення серії БАА №462296 від 20.06.2021 року, загальна сума до сплати складає 2300,00 грн. (а. с. 15-16).

Отже розмір винагороди за надання правничої допомоги, а саме, за оскарження постанови про адміністративне правопорушення серії БАА №462296 від 20.06.2021 року визначений у договорі у вигляді фіксованої суми.

Грошові кошти у розмірі 2300,00 грн. передані адвокату Сидоренко А.С., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 29.06.2021 року.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правничу допомогу, а саме, за оскарження постанови про адміністративне правопорушення серії БАА №462296 від 20.06.2021 року в сумі 1150,00 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи, а отже співмірними з наданими правовими послугами, а тому суд приходить до висновку, що необхідно відшкодувати ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1150,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 72-77, 90, 241-242, 244-246, 250- 251, 255, 286, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАА №462296 від 20.06.2021 року - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №462296 від 20.06.2021 року, винесену інспектором роти №6 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Малафаєєвим Артемом Юрійовичем відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 (п`ятсот десять) гривень.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП ОСОБА_1 від 20.06.2021 року - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 1150 (одна тисяча сто п`ятдесят) гривень 00 копійок, з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 295 КАС України.

Суддя О.С. Степанова

29.11.2021