Справа № 480/4991/21
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2021-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 р. Справа № 480/4991/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області №17 від 24.05.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

2) зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з дня звернення із заявою про призначення пенсії.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до записів трудової книжки позивач має спеціальний стаж роботи 27 років 1 місяць 21 день. Отже, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, позивач мала необхідний спеціальний стаж, а відтак і право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Тому ГУ ПФУ в Сумській області було протиправно відмовлено ОСОБА_2 у призначенні зазначеної пенсії.

Ухвалою суду від 14.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача.

Ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі отримано представником відповідача 20.06.2021, про що свідчить підпис штамп вхідної кореспонденції ГУ ПФУ в Сумській області на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.22), однак, відзиву на позовну заяву до суду у встановленій в ухвалі строк надано не було.

Частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Разом з тим, ухвалою суду від 30.07.2021 та від 08.11.2021 у відповідача було витребувано додаткові докази у справі, на виконання якої витребувані докази суду відповідачем було надано.

Відтак, вбачається можливим розглянути справу за наявними матеріалами у справі.

При цьому, представником позивача також суду було подано пояснення, в якому представник не погодився з наданим відповідачем розрахунком стажу позивача та наголосив, що позивач має спеціальний стаж роботи 27 років 1 місяць 21 день.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (ч.3 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 37 років, звернулася до відповідача із заявою від 19.05.2021 про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівнику охорони здоров`я (а.с.66).

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 24.05.2021 №17 позивачу відмовлено у призначенні пенсії та зазначено, що право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788 від 05.11.1991 №1788 мають працівники охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи станом на 10.10.2017 р. - не менше 26 років 6 місяців. При цьому вказано, що позивач має спеціального стажу 23 роки 04 дні (зарахований по 10.10.2017), якого недостатньо для призначення пенсії за вислугу років (а.с.17).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон України "Про пенсійне забезпечення") визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно до ст.7 Закону України "Про пенсійне забезпечення", звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55.

Пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції до внесених змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ, що набрали чинності 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VІІІ було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, а Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911 встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення.

Проте суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 04.06. 2019 N 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 N 911-VIII.

У Рішенні Конституційного Суду України від 04.06.2019 N 2-р/2019 зазначено, що на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом N 213 до оспорюваних положень Закону N 1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону N 1788, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону N 1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону N 1788. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону N 1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону N 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону N 1788 зі змінами, внесеними Законом N 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 N 2-р/2019, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 N 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, зазначені положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" втратили чинність з 04.06.2019.

Таким чином, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугу років необхідно керуватися статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції чинній до внесення до неї змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 N 213-VIII та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 N 911-VIII, які визнано неконституційними.

Отже, на день звернення позивача із заявою від 19.05.2021 про призначення пенсії за вислугу років, пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач:

- 07.07.2003 - прийнята маніпуляційною медсестрою на 0,75 посади відповідно до наказу № 37/4 від 07.07.2003 р. у Сумську лінійну поліклініку ст. Суми Південної залізниці;

- 20.05.2004 - переведена маніпуляційною медсестрою на 1,0 посади відповідно до наказу № 24 від 20.05.2004 р.;

- 01.08.2006 - переведена реєстратором медичним на 0,5 посади відповідно до наказу № 14 від 01.08.2006 р.;

- 29.09.2006 - звільнена за згодою сторін відповідно до наказу № 17 від 29.09.2006 р.;

- 02.10.2006 - прийнята на посаду палатної медсестри відділення анестезіології та інтенсивної терапії відповідно до наказу № 107 від 29.09.2006 р. у Сумській міській дитячій клінічній лікарні, що в подальшому перейменована в комунальну установу "Сумська міська дитяча клінічна лікарня Святої Зинаїди" на підставі рішення Сумської міської ради від 06.05.2008 №189, а потім в КНП Дитяча клінічна лікарня Святої Зинаїди Сумської міської ради на підставі рішення Сумської міської ради від 20.06.2018 №3545-МР;

- 01.11.2016 - переведена палатною медичною сестрою відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії на 0,75 ст. відповідно до наказу № 257/ОС від 05.10.2016 р.;

- 01.12.2017 - переведена палатною медичною сестрою відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії на 1,0 ст. відповідно до наказу № 358/ОС від 02.11.2017 р.;

- 01.09.2018 - звільнена за згодою сторін відповідно до наказу № 260/ОС від 28.08.2018 р.;

- 03.09.2018 - прийнята на посаду сестри медичної загальної практики-сімейної медицини амбулаторії № 5 відповідно до наказу № 18-к від 29.08.2018 р. у КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" СМР;

- 01.06.2019 - переведена сестрою медичною дільничної амбулаторії № 6 відповідно до наказу на 1,0 посади відповідно до наказу № 23/ОС від 23.05.2019 р.;

- 09.11.2020 - звільнена за власним бажанням відповідно до наказу № 36/ОС від 29.10.2020р.

Вказане вбачається з копії трудової книжки (а.с.9-10), довідкою КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" СМР від 28.01.2021 (а.с.11), довідкою виробничого підрозділу "Сумська дирекція залізничних перевезень" від 27.04.2021 (а.с.12), довідкою КНП Дитяча клінічна лікарня Святої Зинаїди Сумської міської ради від 29.04.2021 №123 (а.с.13), довідкою КНП Дитяча клінічна лікарня Святої Зинаїди Сумської міської ради від 29.04.2022 №124 (а.с.14), довідкою КНП Дитяча клінічна лікарня Святої Зинаїди Сумської міської ради від 14.05.2021 №05-15/П-41 (а.с.15).

При цьому, як вбачається з розрахунку стажу позивача (а.с.67), період роботи позивача з 07.07.2003 по 31.07.2006 та з 02.10.2006 по 10.10.2017 відповідачем врахований позивачу до спеціального стажу як працівнику охорони здоров`я за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, у період з 11.10.2017 по 01.09.2018 позивач працювала палатною медичною сестрою відділення анестезіології та інтенсивної терапії в КНП Дитяча клінічна лікарня Святої Зинаїди Сумської міської ради на підставі рішення Сумської міської ради від 20.06.2018 №3545-МР відповідно до наказів № 257/ОС від 05.10.2016 та № 358/ОС від 02.11.2017, а з 03.09.2018 по 09.11.2020 позивач працювала на посаді сестри медичної загальної практики-сімейної медицини амбулаторії № 5 відповідно до наказу № 18-к від 29.08.2018 р. у КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" СМР, з 01.06.2019 - переведена сестрою медичною дільничної амбулаторії № 6 відповідно до наказу на 1,0 посади відповідно до наказу № 23/ОС від 23.05.2019 р., а 09.11.2020 звільнена за власним бажанням відповідно до наказу № 36/ОС від 29.10.2020р., що підтверджується записами трудової книжки позивача, довідками КНП Дитяча клінічна лікарня Святої Зинаїди Сумської міської ради від 29.04.2021 №124 та від 14.05.2021 №05-15/П-41 (а.с.14, 15) та довідкою КНП Дитяча клінічна лікарня Святої Зинаїди Сумської міської ради від 29.04.2021 №123 (а.с.13).

Окремо суд відмічає, що згідно ст. 60 Закону "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Тобто період роботи позивача (зокрема, з 02.10.2006 по 01.09.2018) у відділенні інтенсивної терапії у Сумській міській дитячій клінічній лікарні, що в подальшому перейменована в комунальну установу "Сумська міська дитяча клінічна лікарня Святої Зинаїди" на підставі рішення Сумської міської ради від 06.05.2008 №189, а потім в КНП Дитяча клінічна лікарня Святої Зинаїди Сумської міської ради на підставі рішення Сумської міської ради від 20.06.2018 №3545-МР, зараховується у подвійному розмірі, що складає 21 рік 08 місяців та 21 день.

Відтак, на момент звернення позивача до ГУ ПФУ в Сумській області - 19.05.2021 у позивача було більше 25 повних років стажу, що є достатнім стажем для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 24.05.2021 №17 не відповідає критеріям, встановленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправним, а тому суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити та визнати протиправним та скасувати таке рішення відповідача, а також, зобов`язати відповідача призначити, нарахувати і виплатити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 19.05.2021.

Щодо дати призначення пенсії судом враховано, що відповідно до ч.1 ст. 44 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Відтак, суд вважає, що пенсія позивачу має бути призначена з дня звернення з 19.05.2021 (а.с.66).

При цьому, зобов`язуючи відповідача призначити, нарахувати і виплатити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд враховує, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, а також у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а. Щодо ефективного способу захисту шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію з певної дати зроблено висновки Верховним Судом і у постановах від 29.04.2020 у справі №826/9781/18, від 25.06.2020 у справі №520/10521/19.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи положення вказаних норм, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Сумській області суму судового збору в розмірі 908,00грн, сплаченого згідно з квитанцією від 09.06.2021 (а.с.4).

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м.Суми, вул.Пушкіна, буд.1, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області від 24.05.2021 №17 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівнику охорони здоров`я.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівнику охорони здоров`я з 19.05.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26.11.2021.

Суддя І.Г. Шевченко