Справа № 120/12505/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 листопада 2021 р. Справа № 120/12505/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід О.С., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21036)

до: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21036)

про: скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - позивач) з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач) про скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Сінгаєвської О.М. про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду по виконавчому провадженню № 65540365 від 20.09.2021 року в сумі 5 100 грн. 00 коп..

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем 20.09.2021 року прийнято постанову про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн. 00 коп.. З вказаною постановою позивач не погоджується з огляду на те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року у справі № 120/3303/19-а добровільно виконано до відкриття виконавчого провадження: стягувачу проведено перерахунок пенсії і сума заборгованості становить 106 372 грн. 04 коп. за період з 16.07.2019 року по 09.03.2021 року. З огляду на те, що позивачем рішення в частині виплати ОСОБА_1 донарахованих коштів, здійснюється, згідно ст. 142 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», вказана сума буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України. Власні кошти позивача не включаються до складу Державного бюджету України, що передбачено ст. 72 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Це й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 05.10.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.10.2021 року за вх. № 65442/21 до суду відповідачем наданий відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначає, що дії державного виконавця при прийняті оскаржуваної постанови про накладення штрафу є такою, що прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом. Зауважує, що оскільки боржником не надано підтвердження виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/3303/19-а від 29.05.2019 року було винесено постанову про накладення штрафу у відповідності до ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження". За таких обставин просить суд в позові відмовити.

Цього ж дня за вх. № 65434/21 відповідачем надано до суду клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 , з огляду на те, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки останньої.

Ухвалою від 26.10.2021 року клопотання задоволено та залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_1 . Цією ж ухвалою останній надано строк для надання пояснень стосовно спірних правовідносин.

Ухвала про залучення третьої особи у даній адміністративній справі була вручена ОСОБА_1 особисто 29.10.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, яке повернулося до суду 03.11.2021 року з відповідною відміткою.

У відповідності до п. 1 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку.

Однак, своїм правом на подання письмових пояснень по суті спору третя особа не скористалася, що не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Водночас згідно наказу Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2021 року № 146-в/к суддя Маслоід О.С. у період з 18.10.2021 року по 25.10.2021 року та з 08.11.2021 року по 26.11.2021 року перебувала у щорічній основній відпустці.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року у справі № 120/3303/19-а адміністративний позов задовольнити частково: визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 16 липня 2019 року перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та з вказаної дати виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 , з урахуванням фактично виплачених сум пенсії за віком; визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання пенсіонера; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання пенсіонера в розмірі двомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці, яке отримував на момент смерті ОСОБА_2 . У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

29.05.2020 року судом по даній справі видано виконавчий лист.

На підставі цього виконавчого документа постановою відповідача від 25.05.2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 65540365 щодо виконання судового рішення та надано боржнику строк для надання відповіді та документального підтвердження щодо виконання рішення суду.

Листом від 28.05.2021 року за вих. № 0200-0802-5/32487 відповідач повідомив державного виконавця, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.219 року у справі № 120/3303/19-а виконано в добровільному порядку в квітні 2020 року, тобто до відкриття виконавчого провадження. Зазначив, що 30.04.2020 року проведено переведення третьої особи з 16.07.2019 року з пенсії за віком на пенсію у зв`яку з втратою годувальника та з вказаної дати виплачується пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 . Водночас, за період з 16.07.2019 року по 09.03.2020 року третій особі донараховано пенсію у зв`язку з втратою годувальника в сумі 106 372 грн. 04 коп.. Вказана сума заборгованості буде виплачена стягувачу після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки встановлено, що виплата пенсії особам, які мають право на пенсію забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

До цього листа позивач додав докази переведення третьої особи на пенсію по втраті годувальника та розрахунок суми пенсії за період з 16.07.2019 року по 09.03.2020 року.

23.06.2021 року за вих. № 8037/2.3-22/3 відповідач надіслав на адресу позивача вимогу державного виконавця, якою зобов`язав боржника надати документальне підтвердження щодо повного та фактичного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року у справі № 120/3303/19-а.

На виконання даної вимоги, позивач листом від 02.07.2021 року № 0200-0802-5/40147 повідомив відповідача про вжиті ним заходи на виконання судового рішення, про які зазначалося в попередньому листі (від 28.05.2021 року за вих. № 0200-0802-5/32487). Позивач вказав, що ним вжито всіх можливих заходів у відповідності до чинного законодавства щодо виконання судового рішення на користь стягувача, однак зазначена заборгованість буде виплачена стягувачу після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України.

В подальшому, постановою відповідача від 20.09.2021 року в рамках виконавчого провадження № 65540365 на боржника у зв`язку з невиконанням в повному обсязі судового рішення без поважних причин накладено штраф у розмірі 5 100 грн. 00 коп. і зобов`язано останнього протягом десяти робочих днів виконати рішення суду, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне не виконання рішення суду

Не погоджуючись із винесеною постановою про накладення штрафу від 20.09.2021 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 З ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, згідно ч. 1 та 2 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначається вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність

Поважними в розумінні наведених норм ЗУ «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Згідно зі ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз наведених норм доводить, що виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом випадках приватні виконавці. Виконавці зобов`язані вживати передбачені чинним законодавством заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У разі ж невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець зобов`язаний винести постанову про накладення на боржника штрафу. При цьому, органи державної влади при виконанні, покладених на них повноважень, зобов`язані діяти на підставі, у межах та у спосіб визначений чинним законодавством України.

Крім того, з аналізу вказаних норм вбачається, що ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

При цьому, поважними в розумінні наведених норм ЗУ «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Відповідно до положень пп. 4, 5 п. 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Тобто, виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Окрім того, в силу ст. 8 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Власні кошти Пенсійний фонд не включає до складу Державного бюджету України, що передбачено ст. 72 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Ст. 73 вищезазначеного Закону також встановлено вичерпний перелік підстав для використання коштів Пенсійного фонду та заборону їх спрямування на цілі, не передбачені цим Законом.

Так, відповідно до ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, фінансування та виплата пенсій здійснюється за рахунок коштів Фонду виділених з Держаного бюджету України та за наявності відповідного бюджетного призначення.

У свою чергу, ч. 1 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» чітко визначено, що постанова про накладення штрафу виноситься у разі невиконання рішення саме без поважних причин.

Відтак, невиконання судового рішення відповідачем частині виплати грошових коштів в сумі 106 372 грн. 04 коп. у зв`язку з відсутністю відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів з державного бюджету на ці виплати не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Подібна правова позиція неодноразово була висвітлена у постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 року по справі № 21-1044а15, від 20.10.2015 року у справі № 21-2630а15, від 02.02.2016 року у справі № 21-5118а15, від 22.11.2016 року у справі № 21-1907а16, постановах Верховного Суду від 24.01.2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 21.02.2018 року у справі № 814/2655/14 та інших.

Крім того, такої ж думки дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у своїх останніх постановах, зокрема, постанові № 120/5581/21-а від 19.08.2021 року.

В межах даної справи судом не встановлено обставин, за яких позивач мав би можливість виплатити стягувачу визначену суму пенсійних виплат, однак цього не здійснив.

Таких обставин не встановив і державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року у справі № 120/3303/19-а в частині виплати грошових коштів в сумі 106 372 грн. 04 коп., не виконано позивачем з поважних причин, а тому відсутні підстави для застосування до позивача штрафу згідно із ч. 1 ст. 75 Закону ЗУ «Про виконавче провадження».

Тож за таких обставин, беручи до уваги те, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення, адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, надані сторонами по справі, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд зазначає про наступне.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач є органом державної влади, тобто суб`єктом владних повноважень, що не дає правових підстав для відшкодування позивачу судових витрат на сплату судового збору. Разом з тим, такі доводи суд вважає необґрунтованими оскільки у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень виступає саме Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), посадовою особою якого (державним виконавцем) щодо позивача прийнято індивідуальний акт (рішення) при здійсненні владно-управлінських функцій.

При цьому, сам по собі статус позивача у справі як органу державної виконавчої влади, автоматично не свідчить про наявність у позивача в межах цього спору статусу суб`єкта владних повноважень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Таким чином у спірних правовідносинах позивач немає статусу суб`єкта владних повноважень, а вважаться учасником виконавчого провадження (юридичною особою), який звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів у зв`язку з прийняттям державною виконавчою службою (суб`єктом владних повноважень) індивідуального рішення (акта).

Аналогічного висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 08.04.2021 року у справі 120/7464/20-а.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2 270 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» та ст.139, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за невиконання рішення суду по виконавчому провадженню № 65540365 від 20.09.2021 року в сумі 5 100 грн. 00 коп..

Стягнути на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до адміністративного суду судовий збір в сумі 2 270 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21036)

Відповідач - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21036)

Повний текст рішення складено та підсписано суддею 29.11.2021 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна