Справа № 640/29504/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

26 листопада 2021 року справа №640/29504/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
до1. Головного управління ДПС у Луганській області (далі по тексту - відповідач 1, ГУ ДПС у Луганській області); 2. Державної податкової служби України (далі по тексту - відповідач 2, ДПС України)
про1) визнання протиправними та скасування дій відповідача 1 щодо збільшення щоквартальних нарахувань по єдиному внеску №3303/12-32-52-06-08 від 14 вересня 2020 року із терміном сплати 14 вересня 2020 року; 2) визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача 1 виконати приписи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року №640/8473/19, вчинити дії щодо змін в інтегрованій картці платника, а саме: виключити неузгоджену суму єдиного соціального внеску з інтегрованої картки платника податків
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність дій ГУ ДПС у Луганській області щодо не приведення інтегрованої картки платника ОСОБА_1 у відповідність шляхом виключення неузгодженої суми єдиного соціального внеску на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року №640/8473/19. На думку позивача, відповідач 1 відмовив у виконанні вказаного рішення та протиправно збільшив суду єдиного соціального внеску та продовжує нараховувати пеню на вказану суму.

Ухвалою від 04 грудня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/29504/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою від 30 грудня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відмовив відповідачу 1 у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідач 1 подав відзив на позовну заяву та пояснення, в яких зазначив про безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки в межах адміністративної справи №640/8473/19 суд не зобов`язував контролюючі органи вчиняти будь-які дії щодо змін в інтегрованій картці платника, зокрема, виключення неузгодженої суми єдиного соціального внеску з інтегрованої картки платника податків.

Крім того, відповідач 1 зауважує, що не був стороною у справі №640/8473/19, а тому питання виконання рішення не відноситься до компетенції ГУ ДПС у Луганській області; оскільки позивач перебуває на обліку як фізична особа-підприємець та відповідно до даних АІС «Податковий блок», мала заборгованість по єдиному внеску, у зв`язку з відсутністю відповідних нарахувань та некоректною роботою системи на підставі доповідної записки від 14 вересня 2019 року №3303/12-32-52-06-08 ІКП позивача приведено у відповідність до вимог чинного законодавства шляхом донарахування зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску за 4 квартал 2018 року.

У відповіді на відзив позивач вказав на невиконання відповідачами судового рішення у справі №640/8473/19, оскільки ними не виключено інформацію стосовно грошового зобов`язання з єдиного соціального внеску. Позивач зазначає, що відповідач 1 протиправно збільшив щоквартальні нарахування на підставі коригування від 14 вересня 2019 року №3303/12-32-52-06-08 через 2 роки після припинення підприємницької діяльності та в більшому обсязі, оскільки нарахування здійснено за повний квартал, проте, позивач припинив підприємницьку діяльність 11 грудня 2018 року.

Відповідач 1 подав заперечення, в яких повторно зазначив, що вчинення дій щодо виключення неузгодженої суми єдиного соціального внеску з інтегрованої картки платника податків не були предметом розгляду у справі №640/8473/19, а тому ГУ ДПС у Луганській області відсутні правові підстави для їх вчинення; дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації є лише службовою діяльністю працівників податкового органу, зазначені дії самі по собі не створюють для платника податку жодних правових наслідків.

ГУ ДПС у Луганській області також подало пояснення, у яких підтвердило, що ОСОБА_1 змінила місцезнаходження, у зв`язку із чим змінилося місце обліку платника єдиного внеску на ГУ ДПС у Луганській області та передані до нього в автоматичному режимі інтегровані картки по коду бюджетної класифікації 71040000 та 71010000. Відповідач 1 вказує, що згідно з інформацією, наданою ГУ ДПС у Дніпропетровській області у листі від 07 вересня 2020 року №85996/10/04-36-33-01-11, на момент передачі до ГУ ДПС у Луганській області інтегрованої картки платника по коду платежу 71040000 (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) по платнику ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість по єдиному внеску у сумі 17 859,73 грн.

Крім того ,відповідач 1 зазначив, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області приведено у відповідність до вимог чинного законодавства ІКП по коду платежу 71040000 та проведені нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2018 року, про що позивача повідомлено у листі 14 вересня 2020 року №ФОП-3969/12-32-52-06.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року в адміністративній справі №640/8473/19, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано протиправними дії ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2018 року №Ф-7128-23, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2018 року №Ф-7128-23, яка винесена ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Як свідчать обставини справи та визнається сторонами, ОСОБА_1 перейшла на облік з ГУ ДПС у Дніпропетровській області до ГУ ДПС у Луганській області, до якого передана також інтегрована картка платника (далі по тексту - ІКП) по коду платежу 71040000 (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) із заборгованістю по єдиному внеску у сумі 17 859,73 грн.

У справі міститься копія листа ДПС України від 03 вересня 2020 року №15488/7/99-00-04-05-01-07, згідно з яким відповідач 2 надіслав копію звернення позивача до ГУ ДПС у Луганській області та ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо приведення інтегрованої картки платника у відповідність. У вказаному листі зобов`язано відповідача 1 з урахуванням інформації, наданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, у разі необхідності привести інтегровану картку платника у відповідність та надати заявниці відповідь.

ГУ ДПС у Луганській області у листі від 14 вересня 2020 року №ФОП-3969/12-32-52-06 повідомило ОСОБА_1 , що станом на 14 вересня 2020 року заборгованість складає 22 856,94 грн.; за даними інформаційної системи податкового органу позивач перебував на обліку в Криворізькому північному управлінні ГУ ДПС, Криворізька північна ДПС (Саксаганський район м. Кривий Ріг) з 23 листопада 2015 року по 11 грудня 2018 року як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування. Також за даними інформаційної системи «Податковий блок» з 26 грудня 2013 року ОСОБА_1 одночасно була і особою, яка провадить незалежну професійну діяльність з ознакою діяльності «арбітражний керуючий». На момент передачі даних по платнику обліковувалася заборгованість по єдиному внеску у сумі 17 859,73 грн., в тому числі недоїмка у сумі 13 276,92 грн., несплачені штрафні санкції - 3 037,02 грн., пеня - 1 545,79 грн. Недоїмка обліковується у зв`язку з несплатою нарахувань єдиного внеску, які завантажені до інтегрованої картки платника (ІКП) 71040000 в автоматичному режимі за допомогою розробленого алгоритму для контролю за сплатою єдиного внеску по фізичним особам-підприємцям та особам, які провадять незалежну професійну діяльність.

Згідно з наявною у справі копією листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07 вересня 2020 року №85996/10/04-36-33-01-11, відповідача 1 повідомлено, що на момент передачі даних по платнику, в ІКП 7104 були відсутні необхідні нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2018 року як фізичній особі-підприємцю, так і особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, на загальну суму 4 914,36 грн.

Як визнає відповідач 1, за результатами проведеної інвентаризації та з урахуванням інформації, яка надійшла від ГУ ДПС у Дніпропетровській області, у відповідність до вимог чинного законодавства ІКП по коду платежу 71040000 та проведені нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2018 року на суму 4 914,36 грн.

У листі від 27 жовтня 2020 року №30979/6/99-00-04-05-01-00 ДПС України повідомила позивача, що при визначенні позиції Окружний адміністративний суд міста Києва від 10 вересня 2019 року у справі №640/84773/19 у рішенні визначив протиправною лише вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, при цьому не зобов`язав податкові органи вчиняти будь-які дії щодо змін в інтегрованій картці платника, а тому відсутні правові підстави для вчинення відповідних дій.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування дій відповідача 1 щодо збільшення щоквартальних нарахувань по єдиному внеску, відображених в інтегрованій картці платника за №3303/12-32-52-06-08 від 14 вересня 2020 року із терміном сплати 14 вересня 2020 року, суд зазначає таке.

У справі міститься копія доповідної записки начальника Сєверодонецького управління начальнику ГУ ДПС у Луганській області від 14 вересня 2020 року вбачається, що за результатом проведеної інвентаризації картки особового рахунку по єдиному соціальному внеску встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Сєверодонецькому управлінні ГУ ДПС у Луганській області з 13 червня 2019 року, станом на 11 вересня 2019 року здійснює незалежну професійну діяльність в якості арбітражного керуючого; як фізична особа-підприємець зареєстрована 11 жовтня 2011 року, здійснювала підприємницьку діяльність та сплачувала єдиний внесок на спрощеній системі оподаткування - з 01 січня 2021 року по 31 червня 2013 року, а з 01 липня 2013 року по 10 грудня 2018 року - на загальній системі оподаткування; припинила підприємницьку діяльність 11 грудня 2018 року.

За даними інформаційної системи «Податковий блок» з 26 грудня 2013 року позивач є одночасно й особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, ознака діяльності - арбітражний керуючий. У 2018 році і ІКП ОСОБА_1 відбулись нарахування лише за 1-3 квартали 2018 року; у зв`язку з некоректною роботою АІС «Податковий блок» нарахування за 4 квартал 2018 року по терміну 21 січня 2019 року у сумі 2 457,18 грн. в ІКП ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю, в автоматичному режимі не завантажувалося. Крім того, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 рік ОСОБА_1 , як арбітражний керуючий, надала з сумою єдиного внеску, що підлягає сплаті, в розмірі 9 914,15 грн. Однак, у зв`язку з некоректною роботою АІС «Податковий блок», нарахування єдиного внеску в КОР складають 7 371,54 грн., різниця склала 2 542,61 грн. Враховуючи викладене, висловлене прохання дозволити донарахування зобов`язання по сплаті єдиного внеску за 4 квартал 2018 року на загальну суму 4 999,79 грн. (2 457,17+2 542,61).

Саме ця доповідна записка стала підставою для нарахування в ІКП ОСОБА_1 єдиного внеску за 4 квартал 2018 року на суму 4 999,79 грн.

За визначенням статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно положень статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Таким чином, єдиний соціальний внесок розраховується, виходячи із суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, за ставкою 22 відсотки.

З огляду на викладене, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виходячи із суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, за ставкою 22 відсотки.

Пункт 7 частини першої статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

За правилами частин першої-четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) для платника єдиного внеску - фізичної особи затверджена наказом Міндоходів України від 20 квітня 2015 року №449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Інструкція №449) та наведена у додатку 7 до вказаної Інструкції.

Згідно з пунктами 3, 4 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що контролюючий орган у разі виявлення на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску, який слідує за останнім місяцем, коли було сплачено єдиний внесок виносить вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка може бути винесена протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника податків до акта перевірки.

Суд встановив, що згідно з витягом із електронного кабінету платника податків, який міститься у справі, 14 вересня 2020 року ОСОБА_1 нараховано 4 999,79 грн. єдиного соціального внеску.

Разом із тим, матеріали справи не містять жодних доказів вчинення відповідачем 1 дій, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції, щодо формування на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів по єдиному внеску в частині донарахування зобов`язання по сплаті єдиного внеску на загальну суму 4 999,79 грн.

Суд зазначає, що положеннями Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції не передбачено донарахування зобов`язання по сплаті єдиного внеску лише на підставі доповідної записки без проведення перевірки та формування відповідної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

З урахуванням викладеного суд вважає, що дії відповідача 1 щодо збільшення ОСОБА_1 нарахувань з єдиного соціального внеску у розмірі 4 999,79 грн. є протиправними, а позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Разом із тим, позовні вимоги про скасування дій відповідача 1 щодо збільшення щоквартальних нарахувань по єдиному внеску №3303/12-32-52-06-08 від 14 вересня 2020 року із терміном сплати 14 вересня 2020 року не належить задовольняти, оскільки дії неможливо скасувати, а у справі відсутні докази того, що відповідач 1 здійснив позивачу щоквартальні нарахування по єдиному внеску №3303/12-32-52-06-08 від 14 вересня 2020 року із терміном сплати 14 вересня 2020 року.

В частині позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача 1 виконати приписи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року №640/8473/19, вчинити дії щодо змін в інтегрованій картці платника, а саме: виключити неузгоджену суму єдиного соціального внеску з інтегрованої картки платника податків, суд керується такими мотивами.

За змістом статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а та у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі №640/15623/19.

Згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальний закон установлює порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначає певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Як встановлено вище, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року в адміністративній справі №640/8473/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано протиправними дії ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2018 року №Ф-7128-23, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2018 року №Ф-7128-23, яка винесена ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Звертаючись до суду із вимогами про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача 1 виконати приписи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року №640/8473/19, позивач фактично оскаржує поведінку ГУ ДПС у Луганській області, що мала місце під час виконання цього судового рішення.

Таким чином, оскаржувана поведінка ГУ ДПС у Луганській області може бути оскаржена відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на вищенаведене суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №355/1648/15-а.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача 1 на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку судового контролю за виконанням рішення, а не подавати новий адміністративний позов.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №522/10140/17.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач 1 не довів правомірність дій щодо збільшення нарахувань з єдиного соціального внеску у розмірі 4 999,79 грн. з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України; у свою чергу позивач обрав невірний спосіб захисту, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача належить присудити сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Луганській області щодо збільшення ОСОБА_1 нарахувань по єдиному соціальному внеску на суму 4 999,79 грн.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Головне управління ДПС у Луганській області (93401, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 72; ідентифікаційний код 43143746);

Державна податкова служба України (04054, м. Київ, Львівська площа, буд. 8; ідентифікаційний код 43005393).

Суддя В.А. Кузьменко