Справа № 420/6193/21
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6193/21

Суддя першої інстанції: Юхтенко Л.Р.

Час та місце ухвалення судового рішення «---», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 22.06.2021р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

15.04.2021р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016р. по 18.05.2017р.; стягнення на його користь індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 18.05.2017р., з застосуванням базового місяця січень 2008р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 14.04.2017р. № 55 звільнений з військової служби у запас та наказом начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 18.05.2017р. №103 позивача виключено зі списків особового складу, однак йому не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 18.05.2017р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.06.2021р. позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 14.11.2016р. по 18.05.2017р.; зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати і вплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14.11.2016р. по 18.05.2017р.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з підстав того, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність інституту стосовно здійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016р. по 13.11.2016р. не належать задоволенню, оскільки позивачем до суду не надані докази щодо проходження військової служби в інституті у зазначений період. При цьому, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував при винесенні судового рішення, що місяцем для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовим місяцем) в розумінні Постанови №1078 за період з 01.01.2016р. по 18.05.2017р. є січень 2008р., відповідно до постанови КМУ від 07.11.2007р. №1294, яка набрала чинності з 01.01.2008р. та якою в останнє підвищено посадові оклади військовослужбовців. Крім того, скорочення розрахункового періоду індексації грошового забезпечення з 14.11.2016р. замість 01.01.2016р. є безпідставним, оскільки неотримання виплати грошового забезпечення за попереднім місцем служби не позбавляє його права на отримання всіх виплат за новим місцем служби.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Так, наказом начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 14.11.2016р. №162 призначено ОСОБА_1 на посаду начальника навчально-лабораторного комплексу кафедри кораблеводіння та штурманського озброєння Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія».

Наказом начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 14.04.2017р. №55 звільнено ОСОБА_1 у запас.

Наказом начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 18.05.2017р. №103 виключено ОСОБА_1 з 18.05.2017р, зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія». /а.с.77/

18.03.2021р. позивач звернувся із заявою до начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» із заявою про виплату індексації грошового забезпечення за 01.01.2016р. по 18.08.2017р. /а.с.10/

Згідно довідки Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про нарахування індексації доходів за період 01.01.2016р. по 18.05.2017р. позивачу не здійснювалося нарахування та виплата індексації грошового забезпечення. /а.с.11-12/

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Згідно з положеннями ст.8 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011 -XII (надалі - Закон №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно ч.3 вищезазначеної статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1282-ХГІ. (надалі - Закон України №1282-ХІІ)

Статтею 1 Закону України №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону України №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України №1282- XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частинами 1-2 ст.5 Закону України №1282-ХІІ встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.6 ст.5 Закону України №1282-Х1І).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. № 1078. (надалі Порядок №1078)

Відповідно до п.1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003р. №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз.8 п.4 Порядку №1078).

Згідно з п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013р. у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Отже, відсутність у 2016 - 2017 роках коштів на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником коштів є безпідставними, оскільки виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004р. у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006р.у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачу.

Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача не порушені.

За таких обставин, у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивачу в період з 01.01.2016р. по 18.05.2017р. з урахуванням базового місяця січень 2008 року відсутні.

Дана правова позиція викладена у відповідності до постанови Верховного Суду від 15.10.2020р. у справі №240/11882/19.

Разом з тим, на вимогу апеляційного суду відповідачем надано витяги з наказів начальника факультету військово-морських сил Одеської національної морської академії від 31.10.2014р. №48, від 23.11.2016р. №226, від 24.11.2016р. №2 щодо проходження позивачем військової служби в інституті з 31.10.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про нарахування індексації доходів за період 01.01.2016р. по 18.05.2017р. позивачу не здійснювалося нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, а тому є обґрунтованими позовні вимоги про нарахування індексації за період з 01.01.2016р. по 13.11.2016р., оскільки в цей період ОСОБА_1 проходив службу та був зарахований на грошове забезпечення Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія».

Інші доводи апеляційних скарг встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 13.11.2016р. та зобов`язання Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 13.11.2016р.

Ухвалити у цій частині постанову, якою визнати протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 13.11.2016р.

Зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 13.11.2016р.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.