Справа № 520/7521/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.

16 листопада 2021 р.Справа № 520/7521/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

29.04.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі- ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) від 08.12.2020 року № 6763;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсій по інвалідності періоди роботи з 20.07.1984 року по 24.11.1984 року, з 02.08.1991 року по 11.03.1992 року, з 17.12.1992 року по 24.05.1994 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Харківській області від 08.12.2020 року № 6763 протиправно відмовлено йому у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 32 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Позивач зазначає, що недоліки заповнення трудової книжки роботодавцем не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні йому періоду роботи до страхового стажу, оскільки він не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок та, зокрема, визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Також позивач вказує, що положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.20005 року № 22-1 передбачено обов`язок органу, який призначає пенсію надати допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 у відзиві відповідач ГУ ПФУ в Харківській області, вказує, що згідно ст. 32 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії по інвалідності ІІ групи мають особи віком від 52 років до досягнення особою 55 років включно при наявності 13 років страхового стажу. На підставі наданих документів страховий стаж позивача складає 10 років 11 місяців 25 днів.

Відповідач зазначає, що до страхового стажу для призначення пенсій по інвалідності ним не зараховано періоди роботи з 20.07.1984 року по 24.11.1984 року - оскільки між датою звільнення та датою наказу про звільнення складає більше 1 місяця; з 02.08.1991 року по 11.03.1992 року - бо виправлення в даті наказу про звільнення не завірено належним чином; з 17.12.1992 року по 24.05.1994 року тому що печатка підприємства при звільненні не відповідає назві підприємства після перейменування. За таких обставин позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений в повному обсязі.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що у спірних правовідносинах пенсійний орган, відмовивши позивачу у призначенні пенсії, не досліджував, не оцінював та не висловлював жодних суджень з приводу юридично значимих факторів, та, в свою чергу, не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, оскільки протиправно відмовив у призначенні пенсії, надавши невірну оцінку обставинам справи.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Харківській області, просить скасувати судове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року повністю і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи, якими відповідач обґрунтовує вимоги апеляційної скарги, по суті, аналогічні доводам, викладеним ним у відзиві на адміністративний позов ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , просить залишити судове рішення без змін та відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Харківській області.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 07.12.2020 року звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності.

Рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Харківській області від 08.12.2020 року № 6763 відмовлено позивачу у призначенні пенсії по інвалідності через відсутність необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 32 Закону № 1058-IV.

Вищевказаним рішенням відповідача до загального страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи, відображені в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки записи внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, а саме: з 20.07.1984 року по 24.11.1984 року - оскільки різниця між датою звільнення та датою наказу про звільнення складає більше 1 місяця; з 02.08.1991 року по 11.03.1992 року - бо виправлення в даті наказу про звільнення не завірено належним чином; з 17.12.1992 року по 24.05.1994 року тому що печатка підприємства при звільненні не відповідає назві підприємства після перейменування.

Недоліки заповнення трудової книжки стали підставою для не зарахування відповідачем до загального страхового стажу позивача вищенаведених періодів.

З огляду на викладене відповідачем на підставі наданих документів визначено страховий стаж позивача, який склав 10 років 11 місяців 25 днів.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Про це зазначила колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, розглянувши адміністративну справу за позовом особи до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про зобов`язання вчинити певні дії (постанова Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а (адміністративне провадження № К/9901/17572/18).

У ст. 46 Конституції України зазначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (cт. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Верховний Суд зазначив, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном. Механізм підтвердження таких періодів роботи визначений Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 10 листопада 2006 року № 18-1.

Крім того, Верховний Суд вказав, що, приймаючи документи, орган, який призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта і документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції визначився, що відповідачем, на виконання ч. 2 ст. 77 КАС України, не надано доказів того, що з метою повноти вирішення питання вирахування стажу позивача, ним, як органом, що призначає пенсію, було вжито заходів та використано право на отримання/витребування/вимоги від підприємств, установ та організацій, тощо, відповідних документів, уточнюючої інформації щодо періоду та характеру виконуваних позивачем робіт, що передбачено ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, та Порядком № 22-1, поклавши вказаний обов`язок виключно на позивача.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Нормами ч. 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про те, що пенсійним органом не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів на підтвердження пільгового стажу позивача.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Постанова у повному обсязі складена і підписана 26 листопада 2021 року.