Справа № 362/3535/21
Суддя: Дорошенко В. М.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа362/3535/21
Провадження 2-а/362/53/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2021 р. м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Дорошенко В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішення у Київській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

встановив:

09.07.2021 ОСОБА_1 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішення у Київській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Київ) (далі відповідач) про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішення у Київській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Київ) Атабєгова М.І. від 14.06.2021 про закінчення виконавчого провадження № 44229734 з виконання виконавчого листа № 2а-7578/2011, виданого 07.07.2014 року Васильківським міськрайонним судом Київської області.

Так, на виконанні у відповідача перебував виконавчий лист у справі № 2а-7578/2011, який був виданий судом 07.07.2014 із зобов`язанням Управління праці та соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області провести позивачці перерахунок щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком (далі - виконавчий лист). Ствердила, що державні виконавці у ході виконання вказаного виконавчого листа неодноразово закінчували виконавче провадження по ньому шляхом винесення відповідних постанов. Ці постанови суд скасовував і виконавче провадження відновлювалось.

01.07.2021 на адресу позивачки знову надійшла постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження по цьому виконавчому листі, яка, на думку позивачки, є протиправною через не вчинення виконавцем всіх належних виконавчих дій для повного виконання вищезазначеного виконавчого документа.

Ухвалою суду від 14.07.2021 відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з витребуванням матеріалів виконавчого провадження.

Станом на 18.10.2021 до суду відзив не надійшов, а тому судом винесено ухвалу про повторне витребування доказів та повторно запропоновано надати відзив та/або заперечення.

У подальшому до суду надійшли матеріали виконавчого провадження, водночас відзивів чи заперечень на поданий позов відповідач не надав.

Вивчивши надані сторонами докази, суд установив таке.

07.07.2014 Васильківський міськрайонний суд видав виконавчий лист у справі № 2а-7578/2011 із зобов`язанням Управління праці та соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області провести позивачці перерахунок щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

17.07.2014 постановою старшого державного виконавця управління державної виконавчої служби ГУЮ у Київській області Шеметом О.В. відкрито виконавче провадження № 44229734 у справі № 2а-7578/2011, яким зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області провести ОСОБА_1 перерахунок щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

У ході виконання цього документа виконавець його закінчив без фактичного виконання, а саме 24.10.2014 постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Шеметом О.В. закінчено виконавче провадження.

Однак ці його дії були скасовані судом.

Зокрема, як вбачається з даних постанови Васильківського міськрайонного суду від 08.12.2014 вказану постанову виконавця скасовано.

У подальшому 08.06.2015 постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Шеметом О.В. відновлено виконавче провадження, а 11.11.2015 постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Микитчик І.В. закінчено виконавче провадження.

Водночас 03.12.2015 рішенням Васильківського міськрайонного суду вирішено скасувати вказану постанову про закінчення виконавчого провадження.

Після цього 13.01.2016 постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Микитчик І.В. знову відновлено виконавче провадження по вищезазначеному виконавчому листі.

Разом з тим, 23.06.2016 державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Гопцій Р.О. вирішив закінчити виконавче провадження шляхом винесення відповідної постанови, яка скасована рішенням Київського Апеляційного Адміністративного суду від 10.11.2016.

Після цього знову було відновлено виконавче провадження, що видно з постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Торбинської О.М.

18.03.2021 ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області подання в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про видачу дубліката виконавчого листа задоволено.

14.06.2021 постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішення у Київській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Київ) Атабєгова М.І. закінчено виконавче провадження на підставі п. 11 ч.1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», вказану постанову позивачем отримано 01.07.2021, що стало підставою звернення до суду.

Щодо правового врегулювання, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які кореспондують з положеннями ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади <…>.

Згідно ст. 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України <…>. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, виконавець зобов`язаний вжити усіх необхідних заходів щодо своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII визначено порядок виконання виконавцем рішення суду, а положення ч. 1 ст. 75, 76 цього Закону регламентує вчинення виконавцем дій у разі невиконання рішення боржником без поважних причин.

Умовами ст. 39 Закону № 1404-VIII визначено підстави закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Згідно із ч. 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Аналіз положень п. 11 ч. 1 ст. 39 у системному зв`язку з ч. 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII дає підстави для висновку, що, якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження. Водночас, невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вичерпання заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Суд зауважує, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності визначено наслідком повторного невиконання боржником без поважних причин рішення суду, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії.

Однак, звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не свідчить про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Здійснюючи примусове виконання судових рішень, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання, і не може вийти за межі наданих йому повноважень та діяти лише в спосіб, установлений Законом, оскільки сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі №461/6978/19 та у постанові від 25 листопада 2020 року по справі № 554/10283/18.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні «Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Суд констатує, що необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції, а обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, ЄСПЛ констатував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ наголосив, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань («Сук проти України» та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень», у державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

На підставі встановлених фактичних обставин справи, суд зазначає, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 2а-7578/2011 від 21.09.2011 не виконано відповідачем, отже оскаржувана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 14.06.2021 винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення в повному обсязі та/або вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Разом з тим, відповідач який є суб`єктом владних повноважень не надано відзиву з підтвердження правомірності вчинених дій, та не заперечувались наведені позивачем у позовній заяві обставини, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 159 КАС України судом розцінюється як визнання позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено бездіяльність по виконанню вищезазначеного виконавчого листа, а позовні вимоги є обґрунтованими.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 9, 72-78, 205, 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Атабєгова М.І. від 14.06.2021 про закінчення виконавчого провадження № 44229734 з виконання виконавчого листа № 2а-7578/2011, який був виданий 07 липня 2014 року Васильківським міськрайонним судом Київської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Суддя В.М. Дорошенко