Справа № 600/6068/21-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

25 листопада 2021 р. м. Чернівці справа № 600/6068/21-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Маренич І.В., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Путильського відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій не правомірними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила:

- визнати неправомірними дії начальника відділу Путильського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Лікара Іллі Васильовича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 69854,67 грн. від 21.05.2019 в межах виконавчого провадження №58031713;

- визнати незаконною та скасувати постанову начальника відділу Путильського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Лікаря Іллі Васильовича про стягнення виконавчого збору у розмірі 69854,67 грн. від 21.05.2019 року винесену в межах виконавчого провадження №58031713;

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Путильського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Ковбиш О.І. щодо винесення постанови від 21.06.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59395710 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 58031713 від 21.05.2019 року з ОСОБА_1 у розмірі 69 854,67 грн;

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Путильського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Ковбиш О.І. 21.06.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59395710 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 58031713 від 21.05.2019 року з ОСОБА_1 у розмірі 69 854,67 грн.

Ухвалою суду від 12.11.2021 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Путильського відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій не правомірними та скасування постанови про визнання відмову незаконною та зобов`язання вчинити дії залишено без руху.

22.11.2021 р. на виконання вказаної ухвали позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, якою уточнено позовні вимоги, а саме позивач вказувала, що її представник 21.09.2021 р. подала клопотання до Путильського районного відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

21.09.2021 р. адвокат Кулешір С.О. ознайомилася з матеріалами даної справи частково і так як закінчився робочий день, то подальше ознайомлення було домовлено з працівниками ДВС наступного робочого дня. Оскільки представник позивача захворіла то повністю з матеріалами виконавчого провадження ознайомилась тільки 02.11.2021 р.

Таким чином, на думку позивача, лише 02.11.2021 р. вона дізналася про порушення відповідачем її прав, тому строк визначений КАС України нею не порушений.

Розглянувши вказану позовну заяву, суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущено встановлений ст. 122 та п. 1 ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України десятиденний строк звернення до суду з цим позовом, з огляду на наступне.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі "Мушта проти України" нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду.

Таким чином, і за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі №320/2915/20 та ін., які суд також враховує в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Надаючи оцінку доводам позивача, наведеним у поданій на виконання вимог ухвали суду від 12.11.2021 р. позовній заяві, суд звертає увагу на те, що в ній не зазначено жодних причин на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, які унеможливили позивача звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не обгрунтовано чому не ознайомлено з матеріалами виконавчого провадження в період з 22.09.2021 р. до 25.10.2021 р., оскільки згідно довідки виданої "Центром сімейної медицини" від 04.11.2021 р., саме з 25.10.2021 р. представник позивача перебував на амбулаторному лікуванні.

Отже, у поданій заяві позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого законом строку.

Із наявних матеріалів не вбачається обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на звернення до суду з даним позовом у строк, встановлений ст. 122 та п.1 ч.2 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, а поважних причин його пропуску не наведено, відповідних доказів не надано.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не приведено позовну заяву в частині у відповідність вимогам, встановленим статтями 160, 161, 171 КАС України.

У відповідності до ч.5 ст.169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк визначений судом позовна заява підлягає поверненню позивачу.

На підставі наведеного та керуючись статтями 169, 241, 243, 248 КАС України, суддя -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Путильського відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій не правомірними та скасування постанови повернути позивачу.

2. Роз`яснити, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя І.В. Маренич