Справа № 140/1528/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 140/1528/21 пров. № А/857/17529/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Носа С.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Селянського (фермерського) господарства Бойко Віти Євгеніївни до Головного управління ДПС у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя у І інстанції Димарчук Т.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 30 квітня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2021 року Селянське (фермерське) господарство Бойко В.Є. (далі СФГ) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення рішення (далі ППР) Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС) від 02 жовтня 2020 року № про застосування до нього штрафу у розмірі 500 000,00 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі № 140/1528/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки факт зберігання пального СФГ без наявності ліцензії ГУ ДПС не доведений належними та допустимими доказами, то правові підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 8 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі Закон № 481/95-ВР), відсутні.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ДПС, яке просило його скасувати та відмовити у задоволенні позову ГУ ДПС.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що cпівробітниками ГУ ДПС 10 вересня 2020 року було проведено фактичну перевірку СФГ (акт перевірки №12142/03-20- 05/32578700 від 10 вересня 2020 року), у ході якої виявлено, що при в`їзді на територію СФГ за адресою Волинська область, Горохівський район, с. Пірванче, вул. Весняна, 10а встановлено ємність, що використовується позивачем для зберігання пального, у якій знаходилось пальне кількістю приблизно 500 л.

Відповідно до пояснень керівника СФГ ОСОБА_1 , після отримання палива від ТОВ «Волинь Зерно Продукт» заповнялись повні баки транспортних засобів, які використовувались для власної господарської діяльності, а залишки палива зливались у паливну бочку об`ємом 4т, що розташована за адресою місцезнаходження СФГ. Документи на паливну бочку відсутні. Залишок палива у бочці приблизно 500 літрів.

Ліцензії на зберігання пального до перевірки співробітникам ГУ ДПС надано не було.

Щодо наявної у матеріалах справи ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за реєстраційним номером 2000786, то дата її реєстрації 17 вересня 2020 року, а термін дії зазначений з 04 жовтня 2020 року до 04 жовтня 2025 року.

Відтак, на час проведення перевірки працівниками ГУ ДПС 10 вересня 2020 року права на зберігання пального СФГ не мало, необхідними дозвільними документами не володіло.

Додатково звертає увагу апеляційного суду на те, що на наданій копії пояснень ОСОБА_2 від 17 вересня 2020 року, відібраних поліцейським СРПП №1 Горохівського ВП ГУНП у Волинській області І. Мунтяном, відсутній підпис інспектора, який відбирав пояснення, який є обов`язковим реквізитом офіційного документу.

Копія паспорту якості №505 від 15 жовтня 2020 року не може братися до уваги, оскільки зразки для дослідження відбиралися 13 жовтня 2020 року і у акті взяття проби №1 від 13 жовтня 2020 року відсутні будь-які відомості про ємність, бочки чи інші об`єкти, з яких відбирались зразки.

Факт наявності пального у ємності підтверджується актом фактичної перевірки, складеним уповноваженими особами ГУ ДПС у присутності керівника підприємства, та його поясненнями, наданими під час проведення перевірки.

Прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 не свідчить про відсутність у діях позивача порушення норм Закону № 481/95-ВР та не перешкоджає притягненню СФГ до фінансової відповідальності.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 10 вересня 2020 року ГУ ДПС було проведено фактичну перевірку СФГ, що знаходиться за адресою Волинська область, Горохівський район, с. Пірванче, вул. Весняна, 10а, результати якої оформлено актом перевірки №12142/03-20- 05/32578700 від 10 вересня 2020 року.

У ході перевірки контролюючий орган дійшов висновку про встановлення факту зберігання СФГ за вказаною адресою палива дизельного ДП-П-Євро 5-ВО у ємності, що використовується для зберігання пального, у якій знаходилось паливо у кількості 500 літрів, яке зі слів керівника СФГ ОСОБА_1 використовується для заправки власних транспортних засобів. Ліцензії на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) та документів на ємність, що використовується для зберігання пального працівниками контролюючого органу під час перевірки не надано.

Відповідно до реєстру акцизних накладних «Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового» за період з 01 серпня 2019 року по 10 вересня 2020 року СФГ придбало дизельне паливо у кількості 14110 л у ТОВ «Волинь-Зерно-Продукт». Постачання здійснювалось за адресою отримання пального АДРЕСА_1 .

Згідно з розпискою інспектором СРПП №4 Горохівського ВП капітаном поліції Гаврилюком О.А. виявлене паливо залишено на відповідальне зберігання керівнику фермерського господарства Бойку М.О.

З огляду на встановлені під час перевірки обставини, зафіксовані у акті перевірки №12142/03-20-05/32578700 від 10 вересня 2020 року, ГУ ДПС 02 жовтня 2020 року винесено ППР № про застосування до СФГ штрафної санкції на суму 500 000 грн на підставі статті 17 Закону № 481/95-ВР.

СФГ не погодилося із вказаним рішенням ГУ ДПС та звернулося до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до часини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України регламентовані приписами Закону № 481/95-ВР.

Відповідно до приписів статті 1 вказаного Закону, якими визначено значення термінів, що у ньому вживаються:

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання , оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

За правилами частини 1 статті 15 Закону № 481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Відповідно до приписів частини 1 статті 16 Закону № 481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Приписами постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів» від 05 серпня 2015 року №609 передбачено, що ліцензії на зберігання пального видають територіальні органи ДПС.

Частиною 8 статті 15 Закону № 481/95-ВР встановлено, що суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

З урахуванням наведеного суду першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наведені правові норми свідчать про наявність обов`язку у суб`єктів господарювання зберігати пальне у місцях зберігання лише за наявності відповідної ліцензії на зберігання пального.

Частиною 2 статті 17 Закону передбачено застосування до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) фінансової санкції у вигляді штрафу у разі зберігання пального без наявності ліцензії у розмірі 500 000 гривень.

Правомірність проведення ГУ ДПС фактичної перевірки СФГ встановлена судом першої інстанції і у цій частині його рішення учасниками справи не оскаржується.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про недоведення контролюючим органом факту зберігання пального СФГ без відповідної ліцензії.

СФГ не заперечує того, що у період з 01 серпня 2019 року по 10 вересня 2020 року ним було придбано та отримано від постачальника ТОВ «Волинь-Зерно-Продукт» дизельне пальне у кількості 14110 л.

При цьому позивач наполягає на тому, що вказане дизельне пальне не розвантажувалось (не зливалось) у стаціонарну ємність (бочку) та не зберігалось у стаціонарній ємності, а було розлито в баки транспортних засобів, які використовуються у господарській діяльності господарства.

На переконання апеляційного суду, такі доводи позивача є надуманими і свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи на свою користь з метою уникнення передбаченої законом відповідальності.

Так, відповідно до акту фактичної перевірки №12142/03-20- 05/32578700 від 10 вересня 2020 року) контролюючим органом за адресою Волинська область, Горохівський район, с. Пірванче, вул. Весняна, 10а, де здійснює свою господарську діяльність СФГ, було виявлено встановлену ємність, що використовується для зберігання пального, в якій знаходилось пальне кількістю приблизно 500 л.

Вказані висновки були підтверджені письмовими поясненнями керівника СФГ Бойка М.О. (а.с. 148-149), який був присутній під час перевірки, підписав акт за її наслідками із зазначенням того, що до працівників контролюючого органу претензій не має.

Ліцензії на зберігання пального до перевірки співробітникам ГУ ДПС надано не було.

Посилання позивача на те, що отримане від постачальника ТОВ «Волинь-Зерно-Продукт» дизельне пальне у кількості 14110 л було розлито безпосередньо у баки сільськогосподарської та іншої техніки, на думку апеляційного суду, є нелогічними та технологічно неспроможні з огляду на необхідність систематичної заправки наявної у позивача техніки та об`єм отриманого пального.

Подана суду першої інстанції ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за реєстраційним номером 2000786, на переконання апеляційного суду не може братися до уваги при вирішенні цього спору, оскільки термін її дії з 04 жовтня 2020 року до 04 жовтня 2025 року, у той час як перевірка працівниками ГУ ДПС проводилася 10 вересня 2020 року.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає слушними доводи скаржника про те, що наявна у матеріалах справи копія паспорту якості №505 від 15 жовтня 2020 року не може братися судом до уваги, оскільки на дослідження до ТОВ «Глобус-Петролеум» направлялась проба речовини, яка була відібрана 13 жовтня 2020 року, тобто більше одного місяця після проведення перевірки ГУ ДПС 10 вересня 2020 року, і відповідно до акту взяття проби №1 від 13 жовтня 2020 року відсутні будь-які відомості про ємність, бочки чи інші об`єкти, з яких відбирались зразки.

Щодо посилань суду першої інстанції на постанову Горохівського районного суду Волинської області від 03 листопада .2020 року у справі № 155/1313/20 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою провадження у справі було закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд зазначає таке.

На переконання апеляційного суду, висновки іншого суду щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов`язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку та не звільняє від процесуального обов`язку офіційного з`ясування всіх обставин справи.

Водночас за змістом частини 2 статті 17 Закону у разі зберігання пального без наявності ліцензії до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 500 000 грн притягуються суб`єкти господарювання.

Згідно із частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди) тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Таким чином, системний аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що за порушення вимог Закону № 481/95-ВР встановлено два різні види юридичної відповідальності, яка застосовується до різних суб`єктів: фінансова відповідальність до суб`єктів господарювання, адміністративна відповідальність до фізичних (посадових) осіб.

З огляду на наведене апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, виключає підстави для притягнення СФГ, як суб`єкта господарювання, до фінансової відповідальності шляхом застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Законом № 481/95-ВР.

При цьому апеляційний суд зазначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина 6 статті 78 КАС України).

Між тим, предметом розгляду цієї справи є правомірність рішення ГУ ДФС про застосування штрафних (фінансових) санкцій до позивача як суб`єкта господарювання за порушення вимог Закону № 481/95-ВР.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову СФГ відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.

Скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі № 140/1528/21 та у задоволенні позову Селянського (фермерського) господарства Бойко Віти Євгеніївни відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді С. П. Нос
Н. М. Судова-Хомюк