Справа № 500/3760/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 500/3760/21 пров. № А/857/17789/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Носа С.П., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Кахнич Г.П.,

представника позивача: не з`явився

представника відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 500/3760/21 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Мартиць О.І.,

час ухвалення рішення 14.09.2021,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 14.09.2021,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі позивач) звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (далі відповідач) та просило скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 18.06.2021 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні №65044657.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що на виконання рішення суду у справі №500/1366/19 ОСОБА_1 нараховано доплату пенсії в сумі 32225,67 грн. за період з 01.06.2016 по 31.12.2017. Зазначене рішення внесено до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. На даний час здійснюється погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів, що набрали законної сили в листопаді 2019 року. Таким чином виплата доплат буде проведена після виділення коштів на ці витрати. 15.03.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України із запитом про додаткове виділення коштів для виплати ОСОБА_1 , однак кошти станом на 02.07.2021 не надходили.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального права та неповного з`ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано на те, що накладення штрафу за невиконання судового рішення можливо лише у випадках, якщо таке невиконання відповідно до положень ч.2 ст.75 та ч.1 та 2 ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» мало місце без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, про не зробив цього.

В даному випадку, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не виконало у повному обсязі рішення суду у справі № 500/1366/19, у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування з Державного бюджету України, а, відтак, судове рішення в частині виплати грошових коштів не виконано через поважні причини, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, що не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин та у даному випадку накладення штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів, а постанова старшого державного виконавця прийнята передчасно, отже наявні підстави для визнання її протиправною та скасування.

Просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.12.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, ) виплатити заборгованість пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід.№ НОМЕР_1 ) у розмірі 32225 (тридцять дві тисячі двісті двадцять п`ять) грн 67 коп. за період з 01.06.2016 по 31.12.2017. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 14.04.2020.

Тернопільським окружним адміністративним судом 26.03.2021 видано виконавчий лист у справі №500/1366/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якого зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, ) виплатити заборгованість пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід.№ НОМЕР_1 ) у розмірі 32225 (тридцять дві тисячі двісті двадцять п`ять) грн 67 коп. за період з 01.06.2016 по 31.12.2017.

08.04.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65044657 з виконання виконавчого листа №500/1366/19, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 26.03.2021. Пунктом 2 постанови встановлено боржнику строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

28.04.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Листом №1900-0802-5/13027 повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про те, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 у справі №500/1366/19 ОСОБА_1 нараховано доплату пенсії в сумі 32225,67 грн. за період з 01.06.2016 по 31.12.2017. Зазначене рішення внесено до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Бюджетом Пенсійного фонду України на 2021 рік з урахуванням норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено видатки на погашення заборгованості із пенсійних виплат, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, за рішенням суду в розмірі 360 млн. грн. Виплата доплат буде проведена після виділення коштів на ці витрати.

15.03.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України із запитом про додаткове виділення коштів для виплати ОСОБА_1 , та враховуючи вищезазначене вважає, що добровільно виконало рішення суду в межах своїх повноважень до відкриття провадження.

18.06.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. винесено постанову про накладення штрафу ВП №65044657, якою за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця накладено на боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. .

Одночасно зобов`язано боржника протягом 10 робочих днів виконати рішення суду та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Також 18.06.2021 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області направлено вимогу виконавця №6175/04-1-24 про виконання рішення суду у справі №500/1366/19.

Вважаючи постанову від 18.06.2021 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн у ВП № 65044657 протиправною, позивач з метою захисту та відновлення своїх порушених прав звернувся з даним позов до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано державному виконавцю документального підтвердження повного виконання судового рішення; позивач (боржник у виконавчому провадженні) не звертався за наявності підстав із заявою про відстрочення чи розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, зупинення вчинення виконавчих дій тощо. Позивач не скористався наданими законом правами, якщо вважав, що існували об`єктивні труднощі при виконанні рішення суду, як і не здійснив усе можливе для його виконання. Зважаючи на ці обставини судом не встановлено, а позивачем не доведено підстав які б свідчили, що така постанова прийнята без дотриманням вимог частини другої статті 2 КАС України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з частиною другою та четвертою статті 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2, ч.4 ст.18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.9 ч.1ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У випадку встановлення державним виконавцем факту невиконання боржником - юридичною особою рішення суду без поважних причин, він наділений повноваженнями щодо винесення постанови про накладення на такого боржника штрафу.

Згідно з частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).

Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізу зазначеного вказує на те, що на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм України «Про виконавче провадження» можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Крім цього, встановлення таких обставин як: - невиконання судового рішення; - наявність поважних причин такого невиконання, необхідно здійснювати в кожному конкретному випадку індивідуально. Обов`язок з`ясування цих обставин покладено на державного виконавця.

Відтак, невиконання боржником рішення суду - тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Зазначене відповідає правовій позиції яка висловлена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року по справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року по справі № 686/22631/17, від 07 листопада 2019 року по справі № 420/70/19.

Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішення суду було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22 серпня 2018 року «Про погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішення суду».

Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

З матеріалів справи вбачається, що 18.06.2021 керуючись вимогами статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено оскаржувану постанову про накладення на боржника повторного штрафу в розмірі 5100,00 грн..

Поряд з цим, встановлено, що 28.04.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на адресу відповідача скерувало лист, зі змісту якого встановлено, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 у справі №500/1366/19 ОСОБА_1 нараховано доплату пенсії в сумі 32225,67 грн. за період з 01.06.2016 по 31.12.2017. Зазначене рішення внесено до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Бюджетом Пенсійного фонду України на 2021 рік з урахуванням норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено видатки на погашення заборгованості із пенсійних виплат, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, за рішенням суду в розмірі 360 млн. грн. Виплата доплат буде проведена після виділення коштів на ці витрати.

Таким чином, враховуючи встановленні обставини справи колегія суддів вважає, що відсутні підстави стверджувати про те, що позивачем виконано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 500/1366/19 не у повному обсязі з його вини, фактично виплата не здійснена з підстав відсутності бюджетного фінансування.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 754/3105/17, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19, від 21 травня 2020 року у справі № 310/6910/16-а, від 19 серпня 2020 року у справі № 140/784/19.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів не вбачає факту невиконання позивачем рішення суду без поважних причин, оскільки матеріалами справи стверджується факт вчинення позивачем дій на виконання рішення суду.

Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини уваги, не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо правомірності оскарженої постанови відповідача, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов задоволенню повністю.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими, такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ч. 4 ст. ст.229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 242, 250, 268, 287, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 500/3760/21 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 18 червня 2021 року про накладення штрафу у ВП № 65044657 у розмірі 5100,00 грн щодо виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 500/1366/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді С. П. Нос
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 25 листопада 2021 року