Справа № 160/18113/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Нагрої Д.О.,
представника позивача Кенжиної О.О.,
представника відповідача Романович Ю.С.,
04.10.2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Консалт ВНГ» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить:
Вважаючи дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо неприйняття та невизнання податковою звітністю уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість за червень 2020, ТОВ «Біснес консалт ВНГ» звернулось до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Дніпропетровським окружним адміністративним судом, замінено відповідача його правонаступником Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44118658).
18.11.2021 представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, викладені у позовній заяві.
18.11.2021 представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, викладені у письмовому відзиві на адміністративний позов.
Заслухавши пояснення представників позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Вважаючи рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо неприйняття та невизнання податковою звітністю уточнюючого розрахунку податкового зобов`язання з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2020 року, протиправним, ТОВ «Бізнес Консалт ВНГ» звернулось до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 49.3 ст. 49 ПКУ, єдиною підставою для неприйняття податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність кваліфікованого електронного підпису чи печатки такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії відповідного сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа, містить достовірні обов`язкові реквізити та надана у форматі, доступному для її технічної обробки.
Прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених п. 48.3 та 48.4 ст.48 ПКУ.
Відповідно до пунктів 48.1- 48.2 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.
Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.
Згідно з п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити:тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною;ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
Підпунктом 48.5.1 пункту 48.5 ст.48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.
Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність накладеного на електронний документ кваліфікованого електронного підпису чи печатки платника податку.
Відповідно до п.48.7 ст.48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.
Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПКУ, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Отже, підставою для відмови контролюючого органу визнати податкову декларацію як податкову звітність є такі дефекти її заповнення, що впливають на адміністрування податку контролюючим органом.
Судом також встановлено, що відповідно до заяви про приєднання № 1 від 05.06.2019 року до договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 року № 436001, примірну форму якого визначено Порядком обміну електронних документів з контролюючими органами, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 06 червня 2017 року № 557, ТОВ «Бізнес Консалт ВНГ» приєднався до Договору шляхом приєднання до всіх його умов в цілому. Підписавши цю заяву, керівник, в особі Г.Є. Лавров, надав для обробки свою персональну інформацію, що виключає підстави для сумнівів в достовірності особи, яка підписала електронним підписом спірну декларацію.
Відповідно до штатного розпису ТОВ «Бізнес консалт ВНГ», який діяв на 30.07.2020 року, посада головного бухгалтера не передбачена. Таким чином суд доходить висновку, що на момент подання до контролюючого органу спірних податкових декларацій єдиною посадовою особою, відповідальною за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової звітності був керівник ТОВ «Бізнес Консалт ВНГ».
Таким чином, в силу підпунктом 48.5.1 пункту 48.5 ст.48 Податкового кодексу України, уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок, звітний період що уточнювався - червень 2020 року, складений та підписаний належною особою.
Судом також встановлена відповідність адреси місцезнаходження позивача, яка зазначена в податковій декларації, адресі місцезнаходження юридичної особи позивача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Наведені відповідачем доводи не спростовують доводи, наведені в позовній заяві, надані документи не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 73,74 КАС України (не містять інформацію щодо предмета доказування, не стосуються предмета доказування, не є тими засобами доказування, які відповідно до норм Податкового кодексу України, Порядку № 557 повинні підтверджувати певні обставини справи).
Отже, виходячи з вищевикладеного, можна зробити висновок, що Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2020 року заповнений у відповідності до вимог п.48.3 та 48.4 ст.48 ПКУ.
Пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про прийняття податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою; у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.
Відповідно до пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.
Пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48, а також недотримання вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: 49.11.1. у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання;
Податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 ПК України, оскільки прийняття податкової звітності є обов`язком контролюючого органу.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування викладених норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 у справі №810/1570/16.
Суд також погоджується із доводами позивача, що відповідачем порушено строк, встановлений п. 49.11.1., оскільки між датою подання уточнюючого розрахунку (30.07.2020 року) та даною листа про його неприйняття (10.08.2020 року) минуло більше ніж 5 робочих днів.
Крім того, судом встановлено, що позивачем отримано квитанцію №2 про прийняття даного уточнюючого розрахунку. Друга квитанція є підтвердженням про прийняття (реєстрацію) або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа. В другій квитанції зазначаються реквізити прийнятого (зареєстрованого) або неприйнятого (із зазначенням причини) електронного документа, результати обробки в контролюючому органі (дата та час прийняття (реєстрації) або неприйняття, реєстраційний номер, дані про автора та підписувача (підписувачів) електронного документа та автора квитанції). Саме друга квитанція в розумінні п. 49.11 ПКУ є тим документом, яким податковий орган повідомляє про прийняття або відмову в прийнятті декларації і повідомляє про причини цієї відмови, оскільки квитанція № 2 фактично підтверджує відповідність поданої звітності вимогам пп. 48.3, 48.4 ПКУ.
Таким чином, прийняття рішення та направлення листа про неприйняття звітності після направлення квитанції №2 про її прийняття є протиправним. Квитанції №2 до податкової декларації, які отримана позивачем, є документом, який фактично підтверджує прийняття податкової звітності та відповідність поданої звітності вимогам ст. 48 ПК України і повторна перевірка податкової звітності після її прийняття на відповідність вказаним вимогам податковим законодавством не передбачена.
З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем було доведено протиправність рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок, звітний період що уточнювався - червень 2020 року ТОВ «Бізнес Консалт ВНГ».
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2270,00 грн., що документально підтверджується платіжними дорученнями № 259 яке містяться в матеріалах справи.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 2270,00 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. 139, 205, 241-246, 262 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 листопада 2021 року.

Суддя (підпис) Н.В. Захарчук-Борисенко

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді К.Ю. Калашников

26.11.2021

Рішення не набрало законної сили 26 листопада 2021 р.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко