Справа № 826/4999/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року м. Київ № 826/4999/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного виробничого підприємства "Квадро"
до про Головного управління ДПС у м. Києві, головного державного ревізора-інспектора Головного управління ДФС у м. Києві Горшкова В.І. визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Приватне виробниче підприємство "Квадро" (далі - ПВП "Квадро") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії головного державного ревізора-інспектора Головного управління ДФС у м. Києві Горшкова В.І. при здійсненні наміру провести виїзну позапланову документальну перевірку у зв`язку з ненаданням та непред`явленням копії наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 18.03.2016 № 1516 представнику ПВП "Квадро";

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 18.03.2016 № 1516.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ревізором-інспектором при здійсненні наміру на проведення виїзної документальної позапланової перевірки не було пред`явлено наказ на проведення такої перевірки, як і не було вручено його копію, що є порушенням пункту 78.4 статті 78 та пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Зазначив, що у постанові прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва, на підставі якої видано наказ від 18.03.2016 про призначення позапланової документальної виїзної перевірки, не зазначено ані місця виконання рішення, не визначено строків виконання постанови, не вказано про можливість та порядок оскарження постанови, що не може свідчити про винесення постанови відповідно до закону, що є імперативною вимогою підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України. Також, позивач звертає увагу, що на момент винесення постанови прокурора, а також станом на момент виходу ревізора-інспектора на місцезнаходження ПВП "Квадро" Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачав та не передбачає повноважень прокурора призначати своєю постановою позапланові документальні перевірки.

Ухвалами суду від 30.03.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/4999/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

18.05.2016 представником відповідача Мельником А.А. подано до суду заперечення на адміністративний позов, за змістом яких останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що контролюючим органом здійснено виїзд на місцезнаходженням відповідача, однак представник ПВП "Квадро" відмовився від отримання копії наказу та допуску співробітників Головного управління ДФС у м. Києві до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, що зафіксовано актом не допуску до перевірки від 23.03.2016 №157/26-15-14-07-02. На переконання відповідача, звернення позивача з даним позовом фактично спрямовано на створення спору про право з мою ухилення від відповідальності за невиконання своїх обов`язків, зокрема, не допуском посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної перевірки, оскільки в обґрунтування вимог останнім не наведено та не надано жодних допустимих доказів та доводів, що підтверджують позицію позивача. На думку представника відповідача, доводи позивача про незаконність постанови прокурора є надуманими та не відповідають діючому законодавству.

18.05.2016 до суду від представника позивача Кутового Г.І. надійшли додаткові пояснення, у яких останній просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

На підставі розпорядження про повторний автоматизований розподіл від 10.10.2017 № 5906 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017 визначено суддю Катющенка В.П. для розгляду адміністративної справи № 826/4999/16.

Відповідно до ухвали суду від 01.12.2017 адміністративну справу № 826/4999/16 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено справу до судового розгляду у судове засідання на 20.02.2018.

Зважаючи на перебування судді Катющенка В.П. на лікарняному, 20.02.2018 адміністративну справу знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 19.04.2018.

Представник позивача у судове засідання 19.04.2018 не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому 19.04.2018 заперечувала проти позову та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також у судовому засіданні 19.04.2018 представником відповідача подано до суду заяву про розгляд справи у письмовому провадженні.

Зважаючи на неявку позивача та подану представником відповідача заяву, суд на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про продовження розгляду справи у письмовому провадженні.

Ухвалою суду від 26.11.2021 допущено заміну первинного відповідача його правонаступником.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Так, на адресу контролюючого органу надійшла постанова прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва Потолочної А. від 14.07.2015 про призначення в рамках кримінального провадження документальної позапланової перевірки ПВП "Квадро" з питань дотримання податкового законодавства в частині взаємовідносин з ТОВ "Болтон-Груп", ТОВ "Сан-Ріо" за період 2014-2015 роки, а також інших контрагентів, які могли формувати валові витрати та податковий кредит ПВП "Квадро" за період з 2014 по 2015 рік включно.

На виконання вказаної постанови та на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України начальником Головного управління ДФС у м. Києві прийнято наказ № 1516 від 18.03.2016 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки приватного виробничого підприємства "Квадро" та видано направлення на перевірку від 21.03.2016 № 133.

23.03.2016 посадовою особою контролюючого органу здійснено виїзд на місцезнаходженням відповідача, однак ПВП "Квадро" відмовився від отримання копії наказу та допуску співробітників Головного управління ДФС у м. Києві до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, що зафіксовано актом не допуску до перевірки від 23.03.2016 № 157/26-15-14-07-02.

Не допустивши відповідача до проведення перевірки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, винній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За визначенням підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, до контролюючого органу надійшла постанова прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва Потолочної А. від 14.07.2015 про призначення в рамках кримінального провадження документальної позапланової перевірки ПВП "Квадро".

Поряд з цим, наказ про призначення перевірки від 18.03.2016 № 1516 прийнято контролюючим органом лише через вісім місяців після надходження постанови прокурора, незважаючи на те, що на момент прийняття наказу про проведення перевірки у слідчих не було повноважень призначати проведення перевірок.

Так, у редакції Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), що діяла до 15.07.2015, пунктом 6 частини другої статті 36 було передбачено повноваження прокурора призначати ревізії та перевірки у порядку, визначеному законом.

Поряд з цим, підпунктом 12 пункту 5 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності від 15.07.2015, виключено пункт 6 частини другої статті 36 КПК України.

Таким чином, з 15.07.2015 у прокурорів відсутні повноваження на призначення перевірок, відповідно у контролюючого органу не було правових підстав для призначення проведення документальної позапланової перевірки ПВП "Квадро" на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Так, частиною другою статті 93 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Поряд з цим, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, а поняття "отримання актів перевірок" не є тотожним з поняттям "доручати проведення перевірок".

Суд акцентує увагу на тому, що встановлені главою 8 розділу ІІ ПК України правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в розумінні ПК України в процесі адміністрування податків і зборів. Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само, на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника.

Недотримання встановлених статтями 75-81 ПК України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а відтак, є порушенням суб`єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що з 15.07.2015 у прокурорів відсутні повноваження на призначення перевірок, суд дійшов висновку, що відповідач був позбавлений права приймати наказ про призначення позапланової виїзної перевірки платника податків на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України з дотриманням яких законодавець пов`язує можливість проведення документальної позапланової перевірки.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, що є правовою підставою для задоволенні позовних вимог у цій частині.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання протиправними дій головного державного ревізора-інспектора Головного управління ДФС у м. Києві Горшкова В.І. при здійсненні наміру провести виїзну позапланову документальну перевірку у зв`язку з ненаданням та непред`явленням копії наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 18.03.2016 № 1516 представнику ПВП "Квадро", з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Актом від 23.03.2016 № 157/26-15-14-07-02 зафіксовано відмову позивача від допуску посадової особи контролюючого органу до проведення перевірки.

Враховуючи, що позивач скористався своїм правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки, суд вважає, що оскаржувані дії не створюють для позивача жодних правових наслідків, позаяк останні, у тому числі, і стали підставою для відмови у допуску до перевірки.

За наведених підстав суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного виробничого підприємства "Квадро" (61068, Харківська область, м. Харків, вул. Фесенківська, 12/14, ідентифікаційний код 24126303) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 18.03.2016 № 1516.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 44116011) на користь Приватного виробничого підприємства "Квадро" (61068, Харківська область, м. Харків, вул. Фесенківська, 12/14, ідентифікаційний код 24126303) 1378,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Катющенко