Справа № 160/16576/21
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
14 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в якій просить:
визнати протиправною відмову Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в задоволенні запиту ОСОБА_1 на отримання публічної інформації (вих. №5 від 28 лютого 2021 року) та надання ОСОБА_1 запитуваної інформації, а саме: адрес у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ; копії переліку земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ;
зобов`язати Виконавчий комітет Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ, копії переліку земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до сільського голови Межиріцької об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області Монах Клавдії Василівни із запитом від 28.02.2021 року №5 (вх.№44 від 01 березня 2021 року) на отримання публічної інформації. Запит позивача на отримання публічної інформації стосувався інформації про наявність земель комунальної власності в Межиріцькій ОТГ, які ще не надані у користування (власність) та можуть бути використані під забудову.
Сільський голова Межиріцької об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 листом №168 від 18 березня 2021 року, повідомив позивача про наступне.
Адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ відсутні.
Перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ відсутній, що не суперечить чинному законодавству України.
Позивач вважає, що виконавчий комітет Межиріцької сільської ради згідно з його компетенцією, в обов`язковому порядку зобов`язаний володіти інформацією, яку запитував позивач про перелік земельних ділянок, що пропонується для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ, зобов`язаний оприлюднювати інформацію у формі відкритих даних офіційному веб-сайті Межиріцької ОТГ та Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, а тому відповідач повинен мати інформацію про адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних перелік земельних ділянок, що пропонується для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ, а тому відповідач протиправно відмовив у задоволенні запиту ОСОБА_1 на отримання публічної інформації, що і стало підставою для звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у порядку письмового провадження.
За приписами статті 1 Закону України «Про публічну інформацію» від 13.01.2017 №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
За змістом п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про публічну інформацію» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про публічну інформацію» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Згідно з ч.1 ст.22 Закону України «Про публічну інформацію» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч.2 ст.6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст.21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч.5 ст.19 цього Закону.
Відповідно до вимог Закону України від 02 жовтня 1992 року №2657-ХІІ «Про інформацію», запитувані відомості повинні бути зафіксовані в офіційному документі, створеному в процесі здійснення своєї діяльності суб`єктом владних повноважень.
Тобто, інформацію, яку бажав отримати позивач щодо переліку земельних ділянок, що пропонується для здійснення забудови, можливо отримати лише після проведення інвентаризації земель, які входять у межі Межиріцької ОТГ, якої сільською радою проведено не було.
Відповідно до пункту 2 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 №476, інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Пунктом 4 Порядку визначено, що інвентаризація земель проводиться з урахуванням принципів плановості, достовірності та повноти даних, послідовності і стандартності процедур, доступності використання інформаційної бази, узагальнення даних з додержанням єдиних засад та технології їх оброблення.
Жоден нормативно-правовий акт, у тому числі і вищезазначений Порядок не вказує органу місцевого самоврядування на обов`язковість проведення інвентаризації земель, таким чином залишаючи за органом місцевого самоврядування право на самостійне визначення доцільності та необхідності проведення інвентаризації земель.
На момент звернення позивача із відповідним запитом, інвентаризація земельних ділянок, розташованих на території Межиріцької ОТГ, не здійснювалась, та як наслідок перелік вільних земельних ділянок, які пропонуються для забудови Межиріцькою сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області, не було сформовано, дана інформація не відображена чи задокументована на будь-яких носіях та не утворена в процесі виконання відповідних повноважень.
Запит позивача на отримання публічної інформації стосувався інформації про наявність земель комунальної власності в Межиріцькій ОТГ, які ще не надані у користування (власність) та можуть бути використані під забудову.
Згідно ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм із земель комунальної власності земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - до 0,25 гектара.
Відповідно до пп.2 п.«а» ч.1 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських рад належать власні (самоврядні) повноваження: відведення особам з інвалідністю, ветеранам війни та праці, сім`ям загиблих військовослужбовців, особам з інвалідністю з дитинства, багатодітним сім`ям у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва.
Згідно з пп.1 п. «а» ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: надання під забудову земель, що перебувають у власності територіальних громад.
Згідно з ч.11 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації». В актах та проектах актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування не може бути обмежено доступ до інформації про володіння, користування чи розпорядження комунальним майном, у тому числі про умови отримання цього майна.
Абзацом 2 ч.5 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що до моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської ради зобов`язаний надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.
Із системного аналізу наведених норм законів України вбачається, що саме Виконавчий комітет Межиріцької сільської ради згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки комунальної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову та для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Відповідно до ст.54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчого органу сільської ради. Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському голові.
Відповідно Положення про відділ земельних відносин, благоустрою та охорони навколишнього середовища виконавчого комітету Межиріцької сільської ради, затвердженого рішенням Межиріцької сільської ради від 06.03.2018 року №143-6/VІІ основні завдання і функції відділу це:
- реалізація державної політики у сфері регулювання земельних відносин земель комунальної власності у межах повноважень органів місцевого самоврядування (п. 2.1.);
- здійснення ефективного управляння землями комунальної власності територіальної громади сіл та інших населених пунктів Межиріцької територіальної громади, що перебувають у віданні Межиріцької сільської ради (п.2.2.);
- підготовка проектів рішень Межиріцької сільської ради, виконавчого комітету, з питань земельних відносин (п.2.3.);
- підготовка проектів рішень Межиріцької сільської ради з питань передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, надання земельних ділянок у користування фізичним та юридичним особам, зміни цільового призначення, вилучення, викупу із земель комунальної власності, зміну землекористування відповідно до Земельного кодексу України (п.2.4.);
- підготовка договорів оренди землі щодо земельних ділянок наданих рішеннями селищної ради у оренду, облік укладених та зареєстрованих договорів оренди земельних ділянок комунальної власності, здійснення розрахунків розмірів орендної плати за користування земельними ділянками відповідно до вимог чинного законодавства та проведення перерахунків розмірів орендної плати у випадках, визначених законом (п.2.5.);.
- створення умов для раціонального і економічно-обґрунтованого використання земель територіальної громади (2.6.);
- розроблення і подання Межиріцькій сільській раді, виконавчому комітету, сільському голові необхідних розрахунків і обґрунтувань програм робіт з проведення земельної реформи, здійснення землеустрою, заходів щодо раціонального використання та охорони земель (2.7.);
- участь у виборі земельних ділянок для розміщення об`єктів будівництва та визначення інвестиційно привабливих земельних ділянок (2.8.);
- участь у проведенні земельних аукціонів та конкурсів (2.9.);
- здійснення реєстрації і обліку звернень громадян, юридичній: та фізичних осіб з питань, що належать до компетенції відділу, забезпечення своєчасного, правильного та повного їх розгляду (2.10.);
- ведення прийому громадян та надання консультацій з питань, що належить до компетенції відділу (2.11.).
Із вищенаведеного вбачається, що саме Відділ земельних відносин, благоустрою та охорони навколишнього середовища Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради і є тим виконавчим органом у системі відділів Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради який відповідає за збір, обробку та зберігання інформації, яку запитував позивач - перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, що документально підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 01 вересня 2017 року.
28 лютого 2021 року позивач звернувся до сільського голови Межиріцької об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 із запитом №5 (вх.№44 від 01 березня 2021 року) на отримання публічної інформації, в якому просив надати наступну інформацію:
адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ;
копію переліку земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ.
Сільський голова Межиріцької об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 листом №168 від 18 березня 2021 року, повідомила позивача про наступне:
Адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ відсутні.
Перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ відсутній, що не суперечить чинному законодавству України.
Позивач вважає, що виконавчий комітет Межиріцької сільської ради згідно з його компетенцією, в обов`язковому порядку зобов`язаний володіти інформацією, яку запитував позивач про перелік земельних ділянок, що пропонується для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ, зобов`язаний оприлюднювати інформацію у формі відкритих даних офіційному веб-сайті Межиріцької ОТГ та Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, а тому відповідач повинен мати інформацію про адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних перелік земельних ділянок, що пропонується для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ.
Відтак, на думку ОСОБА_1 , відповідач протиправно відмовив у задоволенні його запиту на отримання публічної інформації, що і стало підставою для звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Частиною першою статті 14 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно частини першої та другої статті 19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (частина друга статті 22 Закону №2939-VI).
Частиною третьою статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Частинами першою та другою статті 23 Закону №2939-VI передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частина третя статті 24 Закону №280/97-ВР визначає, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Відповідно до частини п`ятої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах. До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.
Частиною першою статті 33 Закону №280/97-ВР визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.
Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Так, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, в якому, посилаючись на Закон №2939-VI, просив надати йому:
- інформацію про адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ;
- копію переліку земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ.
Приписами частини першої статті 22 Закону №2939-VI визначені випадки, коли розпорядник має право відмовити у задоволенні запиту, зокрема, у випадку коли розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.
Водночас така відмова у задоволенні запиту на інформацію має бути надана у письмовій формі. У такій відмові зазначається: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
Оцінюючи надану виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області відповідь, суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів наявності підстав для відмови у наданні інформації на відповідний запит, передбачених положеннями частини першої статті 22 Закону №2939-VI.
Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України та статті 25 Закону №280/97-ВР сільські ради наділені широкими повноваженнями у сфері земельних відносин, задля реалізації яких сільська рада має володіти необхідною інформацією.
У свою чергу, виконавчий орган місцевого самоврядування - створюваний представницьким органом місцевого самоврядування орган, що є підконтрольним і підзвітним відповідній раді. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад в Україні є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Частиною третьою статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Суд зазначає, що відповідач згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Він також залишається розпорядником цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у його фактичному володінні.
Твердження відповідача щодо непроведення інвентаризації земельних ділянок, а тому відсутності інформації, яку просив надати позивач у запиті, не є підставою для відмови у наданні інформації на запит, оскільки невчинення суб`єктом владних повноважень покладеної на нього компетенції не звільняє від відповідальності за невчинення таких дій.
Враховуючи викладене, суд робить висновок, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у наданні публічної інформації на запит позивача №5 від 28 лютого 2021 року та зобов`язання відповідача надати позивачу інформацію згідно із запитом №5 від 28 лютого 2021 року щодо переліку земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ, підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог у частині зобов`язання надати інформацію про адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ, суд зазначає наступне.
У листі виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області №168 від 18.03.2021 року повідомлено, що адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ відсутні.
Суть звернення позивача полягає в отриманні інформації про перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ.
При цьому, виконанням обов`язку по наданню публічної інформації є надання її на запит незалежно від форми: опублікування в мережі Інтернет чи надання переліку особисто позивачу.
Таким чином, зобов`язання надати інформацію про адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ, за умови відсутності таких, про що позивача повідомлено листом №168 від 18.03.2021 року, не є належним способом правового захисту.
Відтак, позовні вимоги в частині зобов`язання надати інформацію про адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем частково доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відтак, позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відтак, судовий збір за наслідками розгляду цієї справи не стягується, оскільки позивач у відповідності до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_2 від 01 вересня 2017 року).
Щодо розподілу витрат на правову допомогу у розмірі 4500 грн.
До позовної заяви позивачем долучено:
- копію договору про надання правової допомоги від 17.02.2021 року №17/02-7;
- копію переліку та орієнтовної вартості послуг з надання професійної правової допомоги;
- копію додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 17.02.2021 року №17/02-7 від 01.09.2021 року;
- копію акту приймання-передачі наданих послуг від 08.09.2021 року;
- копію ордеру від 18.02.2021 року виданого на підставі договору про надання правової допомоги №17/02-7;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №0930 від 06.04.2000 року;
- копію звіту про виконання договору від 08.09.2021 року.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 17.02.2021 року між Адвокатським об`єднанням «Бірюк, Мігульов і партнери» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання правової допомоги №17/02-7.
Відповідно до п.1.1. договору ОСОБА_5 замовляє Адвокатському об`єднанню надання професійної правничої допомоги (юридичні, консультаційні та представницькі послуги) з питань, зокрема, представництва та захисту його інтересів в судах.
Відповідно до звіту про виконання договору від 08.09.2021 року об`єднання надало наступні послуги: вивчення порушеного клієнтом питання, ознайомлення з первинними документами, проведення аналізу нормативно-правової бази; проведення огляду, аналізу та узагальнення судової практики; підготовка та подання позовної заяви до суду. Проте, подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду не відноситься до жодного з видів адвокатської діяльності, передбаченої Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому не може вважатися послугою, яка пов`язана з професійною правничою допомогою.
Щодо послуги Адвокатського об`єднання «аналіз нормативно-правової бази», «огляд, аналіз та узагальнення судової практики» є по своїй суті складовою підготовки адміністративного позову, а тому не може бути включена до розрахунку витрат для відшкодування відповідно до статті 134 КАС України.
На підтвердження понесених витрат до суду надано наступні документи:
- копію акту приймання-передачі наданих послуг від 08.09.2021 року до договору про надання правової допомоги № 17/02-7 від 17 лютого 2021 року;
- звіт від 08.09.2021 року про виконання договору № 17/02-7 від 17 лютого 2021 року.
Відповідно до Додаткової угоди №1 від 01.09.2021 року до Договору про надання правової допомоги №17/02-7 від 17.02.2021 року, сторони домовилися викласти п.4.9. договору в наступній редакції: «клієнт сплачує гонорар об`єднанню, а також інші витрати понесених ним, на протязі 6 (шести) місяців з дня підписання Акту приймання-передачі наданих послуг. Гонорар та інші виплати за цим договором сплачується клієнтом готівкою або здійснюється ним у безготівковому порядку на банківський рахунок об`єднання».
Крім того, Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством.
Так у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №813/481/18 зроблено такий висновок: «Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року №01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті».
Представник позивача звертає увагу, що на день подання позовної заяви строк для оплати по договору про надання правової допомоги ще не настав, тому відсутність доказів оплати гонорару не може бути підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу.
Вирішуючи клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу адвоката, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених норм дає суду підставу для висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Судом встановлено, що позивачем не надано платіжного доручення (квитанції) на сплату суми коштів за надання правничої допомоги.
Суд бере до уваги пункт 4.8 договору про надання правової допомоги від 17.02.2021 року №17/02-7, яким передбачено, що факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання послуг, який є підставою для сплати клієнтом винагород (гонорару) об`єднанню, а також інших витрат понесених ним.
Той факт, що строк оплати за договором про надання правової допомоги не настав (пункт 4.9 договору про надання правової допомоги від 17.02.2021 року №17/02-7 (3 місяці з дати підписання акту про надання послуг), а з урахуванням оновленої редакції викладеній у п.1 Додаткової угоди до вказаного договору (протягом шести місяців з дня підписання акту про надання послуг від 08.09.2021 року), не свідчить про понесення позивачем витрат на правову допомогу станом на день розгляду справи судом, що виключає можливість відшкодування таких витрат.
Однак, у матеріалах адміністративної справи відсутнє платіжне доручення (квитанція), яка б підтверджувала факт понесення позивачем витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача суми витрат на правову допомогу.
Верховний Суд України визначив умови, за яких стороні сплачуться судові витрати за участь адвоката при розгляді справи, а саме: кошти сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались; їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі №806/2143/18.
З урахуванням викладеного та відсутністю платіжного документу, який би підтверджував сплату адвокату коштів позивачем та його представником, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката.
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області щодо відмови у задоволенні запиту ОСОБА_1 на отримання публічної інформації (вих.№5 від 28 лютого 2021 року) та надання запитуваної інформації, а саме: копії переліку земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території Межиріцької ОТГ.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник