Справа № 420/8381/20
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8381/20

Суддя першої інстанції: Цховребова М.Г.

Час та місце ухвалення судового рішення « 16:56», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 07.06.2021р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Української незалежної морської профспілки на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Української незалежної морської профспілки до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправними дій та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

27.08.2020р. Українська незалежна морська профспілка звернулася до суду з позовом до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправними дій з організації роботи української делегації Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі на ХХХІ сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі за Угодою між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі від 14.09.1993р. у частині забезпечення набуття чинності Протоколу ХХХІ сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі, зокрема Порядку здійснення контролю вилучення промисловими і іншими суднами водних біологічних ресурсів в Азовському морі в Керченській протоці на 2020 рік як додатку VIIІ до цього Протоколу, без належних повноважень, всупереч вимогам ст.18, ч.1 ст.65 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969р. та ст.7 вищезазначеної Угоди від 14.09.1993р., всупереч вимогам ч.3 ст.2, ч.2 ст.19, ст.134 Конституції України та всупереч вимогам ч.ч.2, 3, 4 ст.9, ч.2 ст.17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. №1207-VII, без урахування ч.2 ст.18, ч.3 ст.24 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004р. №1906-IV, пп.50 п.4 Положення про Державне агентство рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №895;

зобов`язання припинити та/або не відновляти організацію роботи української делегації Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі за Угодою між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства від 14.09.1993р., зокрема щодо забезпечення набуття чинності та реалізації протоколів сесій Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі, без врахування вимог ст.18, ч.1 ст.65 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969р., ст.7 Угоди між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі від 14.09.1993р., ч.3 ст.2, ч.2 ст.19, ст.134 Конституції України, ч.ч.2, 3, 4 ст.9, ч.2 ст.17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. №1207-VІІ, та у умовах ризиків фактичного визнання відповідачем через такі дії повноважень незаконних органів влади, утворених на тимчасово окупованій території України в Криму державою-агресором щодо громадян України та риболовних суден України;

визнання протиправною бездіяльність всупереч приписам пп.50 п.4 Положення про Державне агентство рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №895, яка полягала у невжитті заходів щодо мінімізації негативного впливу від Протоколу XXXI сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі та Порядку здійснення контролю вилучення промисловими і іншими суднами водних біологічних ресурсів в Азовському морі і Керченській протоці на 2020р., як додатку до нього, після набуття цими актами чинності, в умовах тимчасової окупації державою-агресором Автономної Республіки Крим, окремих районів Донецької області та морських вод Азовського моря, що прилягають до цих територій України, в умовах протиправної ліквідації державою-агресором на тимчасово окупованих територіях України органів Державного агентства рибного господарства України та утворення на цих територіях незаконних органів, що беруть участь у реалізації Угоди між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі від 14.09.1993р., у частині не повідомлення вчасно та належним чином у цих умовах прямо зацікавлених осіб, зокрема Українську незалежну морську профспілку та її членів про підписання та зміст чинних Протоколу XXXI сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі та Порядку здійснення контролю вилучення промисловими і іншими суднами водних біологічних ресурсів в Азовському морі і Керченській протоці на 2020 рік, як додатку до нього;

зобов`язання відповідача проінформувати позивача про вжиті згідно норм ст.18, ч.1 ст.65 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969р., ч.2 ст.18, ч.3 ст.24 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004р. №1906-ІV, пп.50 п.4 Положення про Державне агентство рибного господарства України заходи щодо мінімізації негативного впливу від Протоколу XXXI сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі та додатків до нього на права Української незалежної морської профспілки та її членів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача моральної шкоди, заподіяної членам Української незалежної морської профспілки ОСОБА_1 , громадянину України 1992 року народження, ОСОБА_2 , громадянину України 1992 року народження, ОСОБА_3 , громадянину України 1989 року народження, ОСОБА_4 , громадянину України 1980 року народження, через незаконні (протиправні) дії та бездіяльність Державного агентства рибного господарства України з організації роботи української делегації Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі в XXXI сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі у частині забезпечення набуття чинності Протоколу цієї сесії, зокрема Порядку здійснення контролю вилучення промисловими і іншими суднами водних біологічних ресурсів в Азовському морі і Керченській протоці на 2020р., з невжиття заходів щодо мінімізації негативного впливу від Протоколу цієї сесії та Порядку здійснення контролю вилучення промисловими і іншими суднами водних біологічних ресурсів в Азовському морі і Керченській протоці на 2020р., після набуття цим Порядком чинності, у частині не повідомлення належним чином у цих умовах про Протокол та Порядок прямо зацікавлених осіб, зокрема Українську незалежну морську профспілку та її членів, що сприяло неправомірним затриманню та утриманню цих членів Української незалежної морської профспілки на підставі Порядку здійснення контролю вилучення промисловими і іншими суднами водних біологічних ресурсів в Азовському морі і Керченській протоці на 2020р. органами та службовими особами незаконних органів окупаційної влади Російської Федерації на Кримському півострові, у розмірі 150000грн. кожному.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2021р. відмовлено у задоволенні позову з підстав того, що дії Держрибальства є правомірними, оскільки вчинені вони відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, а саме на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому доводи позивача є безпідставними, та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на ухилення суду першої інстанції від встановлення обставин фактичного затримання на акваторії Азовського моря рибалок, чим порушено міжнародні зобов`язання України щодо потреби виявлення та запобігання міжнародним злочинам та потреби встановлення фактів порушення прав людини; від оцінки ризиків, які існують щодо прав рибалок та інших членів УНМП через Угоду та документи, які схвалені на її підставі, зокрема через Протокол та Порядок. Відповідачем протиправно проведено ХХХІ Сесію Комісії в режимі відеоконференції, що дозволило оформити Протокол згідно із Порядком, який дозволив у наступному агресорові зловживати прийнятими Протоколом та Порядком порушуючи права рибалок.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.09.1993р. підписано Угоду між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі, яка набула чинності з моменту підписання, метою якої є започаткування спільного використання живих ресурсів басейну Азовського моря. Кожна із сторін погоджується дозволяти юридичним і фізичним особам іншої сторони здійснювати промисел в своїй частині Азовського моря.

Згідно ст.2 вищезазначеної угоди районом застосування цієї угоди є: Азовське море з усіма затоками, гирлами, лиманами, включаючи Сиваш і Керченську протоку до лінії мис Такіль - мис Панагія; річки: Дон від греблі Цимлянської ГЕС до впадіння в Азовське море; Сіверський Донець в кордонах Російської Федерації; ОСОБА_14 до греблі Бердянського водосховища; Кальміус до Павлопольської греблі; та інші водойми, які є місцем відтворення запасів анадромних видів риб.

Статтею 7 вищезазначеної угоди передбачено, що з метою сприяння реалізації угоди засновується Українсько-Російська Комісія з питань рибальства в Азовському морі, що далі іменується «Комісією». Кожна сторона може призначати до складу Комісії не більше двох представників, яких на сесіях Комісії можуть супроводжувати експерти та радники. Сесії Комісії проводяться почергово на території кожної із сторін. Витрати з проведення сесії несе сторона, що приймає. На першій сесії Комісія ухвалює свої правила процедури.

Відповідно до ст.8 вищезазначеної угоди комісія має наступні повноваження: 1. Координувати діяльність сторін із збереження, відтворення, оптимального використання живих ресурсів та управління ними. 2. Щорічно визначати на підставі наукових прогнозів загальний допустимий вилов кожного виду живих запасів, а також визначати квоти вилову кожного виду за взаємною домовленістю сторін та з урахуванням внеску кожної сторони у їх відтворення. 3. Обмінюватись інформацією про порядок та умови видачі дозволів на здійснення промислу, включаючи порядок подання заявки на отримання дозволів, або призупинення їх дії. 4. Розглядати надані звіти та іншу інформацію про хід реалізації виданих дозволів. 5. Розглядати та опрацьовувати рекомендації стосовно введення в дію рівнозначних санкцій за діяльність, яка суперечить положенням цієї Угоди. 6. Узгоджувати заходи регулювання та контролю промислу в районі дії Угоди. 7. Розглядати та опрацьовувати пропозиції з введення в дію програм сертифікатів походження, що підтверджують, що продукція з анадромних видів риб є продукцією з риб, видобутих згідно з законом. 8. Опрацьовувати рекомендації стосовно науково-дослідної діяльності в галузі рибальства в районі дії Угоди. 9. Проводити консультації з цінової політики стосовно реалізації анадромних видів риб та інших рибних ресурсів. 10. Сприяти розв`язанню спірних питань в галузі збереження, оптимального використання живих ресурсів та управління ними. 11. Опрацьовувати рекомендації із заходів забезпечення виконання рішень, що ухвалюються. 12. Розглядати будь-які інші питання, що мають стосунок до цілей цієї Угоди.

13.11.2019р. в режимі відео-конференц-зв`язку м. Ростов-на-Дону (Російська Федерація) м. Бердянськ (Україна) відбулася ХХХІ сесія Російсько-Української Комісії з питань рибальства в Азовському морі (надалі - Комісія), яка за сьомим пунктом порядку денного:

7.1. Прийняла рішення для сторін на 2020 рік керуватися документом «Заходи регулювання промислового рибальства в басейні Азовського моря» (Додаток VIII до Протоколу XXI сесії) зі змінами, прийнятими на XXII, XXIII, XXIV, XXV, ХXVI, XXVII, XXVIII і XXIX сесіях.

7.2. Рекомендувала сторонам здійснювати промисел відповідно до узгоджених Заходів регулювання, які уточнюються на 2020 рік наступним чином (режим рибальства на 2020 рік):

7.2.10. Кожна сторона самостійно приймає заходи регулювання промислу в лиманах і річках, а також у п`ятикілометровій прибережній зоні Азовського моря, у Таганрозькій затоці i Керченській протоці, якщо при такому промислі не може бути нанесена шкода спільно використовуваним запасам.

7.3. Підтвердила своє рішення про заборону здійснення рибальства з використанням суден держави однієї сторони в п`ятикілометровій прибережній зоні держави іншої сторони, за виключенням: - науково-дослідних робіт за погодженими програмами; - промислу хамси кошільними неводами і різноглибинними тралами; - вилучення бичків драгами з механізованим способом використання у заморний період.

7.4. 3 метою недопущення незаконного, непідзвітного та нерегульованого промислу водних біоресурсів в Азовському морі Російська сторона запропонувала вносити в промислову документацію капітанами суден рибопромислового флоту держав сторін даних про добуті водні біологічні ресурси і їх обсяги безпосередньо в районі рибальства не пізніше 1 години по закінченню кожної промислової операції окремо за видами рибальства, з можливістю подальшого коректування величини улову у ході зважування в місцях здачі уловів. Українська сторона повідомила, що такі дії суперечать чинному законодавству України, зокрема, затвердженій Інструкції з ведення журналу обліку вилучених водних біоресурсів.

Комісія доручила робочій групі з охорони і контролю вилучення водних біологічних ресурсів обговорити дане питання в міжсесійний період, підготувати варіанти його вирішення і проінформувати про це Комісію в рамках проведення ХXХII сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі.

За восьмим пунктом порядку денного, зокрема:

8.7. Затвердила «Порядок здійснення контролю вилучення промисловими і іншими суднами водних і біологічних ресурсів в Азовському морі і Керченській протоці на 2020 рік (Додаток VIIІ)

8.8. Доручила проінформувати усі зацікавлені організації держав сторін про Порядок здійснення контролю вилучення промисловими і іншими суднами водних біологічних ресурсів в акваторії Азовського моря і Керченській протоці і необхідності його неухильного дотримання.

14.11.2019р. складено протокол сесії Комісії у м. Ростов-на-Дону (Російська Федерація) та в м. Бердянськ (Україна) у чотирьох примірниках: по два примірники російською та українською мовами, усі примірники цього Протоколу мають однакову силу. Обмін екземплярами цього Протоколу здійснюється шляхом взаємодії між Міністерством закордонних справ Російської Федерації та Міністерством закордонних справ України.

Відповідно до Додатку VIII до вищевказаного протоколу «Порядок здійснення контролю вилучення промисловими і іншими суднами водних біологічних ресурсів в Азовському морі і Керченській протоці на 2020 рік», зокрема:

1. Спеціально уповноваженими органами, що здійснюють контроль вилучення водних біологічних ресурсів в Азовському морі і Керченській протоці є органи державної влади держав сторін, визначені законодавством держав Сторін.

4. Для перевірки дотримання заходів pегулювання рибальства і інших нормативних актів, що регламентують вилучення водних біологічних ресурсів, будь-яке судно може бути зупинене, оглянуте і, в разі виявлення порушень, затримано посадовими особами спеціально уповноважених органів держави сторони, що перевіряє, для здійснення дій, передбачених пунктами 6 та 7 цього Порядку.

5. Капітани і інші відповідальні особи на риболовецьких, приймально-транспортних, пошукових і науково-дослідних суднах зобов`язані: - безперешкодно допускати представників спеціально уповноважених органів держав сторін для перевірки судна і ознайомлення з дозвільною i обліковою документацією на проведення робіт, пов`язаних з вилученням водних біологічних ресурсів, в том числі: оригінал дозволу на добування (вилов) водних біоресурсів, промисловий журнал, іхтіологічний журнал (у випадку виконання науково-дослідних робіт), судновий журнал, машинний журнал, свідоцтво про право власності на судно, свідоцтво про право плавання під прапором держави сторони, посвідчення (для маломірних суден України), суднова роль, паспорти (або їх копії) членів екіпажу та пасажирів судна, службове посвідчення наукового співробітника (за його наявності на борту судна); завірена науково-дослідним закладом, що виконує роботи, копія програми проведення науково-дослідного, науково-промислового, дослідно-конструкторського, контрольного вилову, вилову з метою отримання біологічного матеріалу для штучного відтворення їх запасів та здійснення аквакультури, подальшого відтворення; - забезпечувати допомогу в проведенні перевірки, в обов`язковому порядку виділяючи відповідальну супроводжуючу особу для участі в перевірці судна, а також підписувати і завіряти акти перевірок судновими печатками. Судно може бути перевірене під час виконання лову; - при знаходженні в морі, за запитом берегових підрозділів, інспекторських (прикордонних) суден (кораблів, катерів) держав сторін по каналах зв`язку повідомити наступну інформацію, відповідно до суднової та промислової документації: назва судна, прапор, порт приписки, судновласник, прізвище, ім`я, по батькові (останнє за наявності) капітана рибопромислового судна, наукового співробітника, мету знаходження, знаряддя здобичі (вилову) на борту, вантаж. У разі здійснення добування (вилову) водних біологічних ресурсів за програмами наукових досліджень інститутів держав сторін і інших програм робіт: назва науково-дослідних робіт, інших програм робіт, кількість промислових операцій, визначених в програмі, кількість фактично проведених промислових операцій. Капітану судна факт надання інформації на запит, дату та час її надання необхідно відображати в судновому журналі; - при подачі з інспекторського (прикордонного) судна відповідних сигналів (звукових, світлових і інших) або отримання команди по радіозв`язку (16-й канал УКВ) про зупинку судна, застопорити хід і вжити необхідні заходи безпеки по прийому на борт представників спеціально уповноважених органів держав сторін.

12. Незнання законодавчих актів або нормативних документів, що стосуються ведення рибогосподарської діяльності в Азовському морі і Керченській протоці, не звільняє від відповідальності юридичних або фізичних осіб, що вчинили порушення. /т.1 а.с.74-154/

Не погоджуючись з діями та бездіяльністю Державного агентства рибного господарства України щодо роботи української делегації Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі за Угодою між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства від 14.09.1993р., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовано Конституцією України, Віденською конвенцією про право міжнародних договорів від 23.05.1969р., Законом України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004р. №1906-IV (надалі - Закон України №1906-IV), Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. №1207-VІІ (надалі Закон України №1207-VІІ), Положенням про Державне агентство рибного господарства України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №895 (надалі Положення №895).

Відповідно до ч.3 ст.2 Конституції України територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до ст.134 Конституції України Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Згідно зі ст.18 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969р. держава зобов`язана утримуватись від дій, які позбавили б договір його об`єкта й мети, коли: а) вона підписала договір або обмінялася документами, які становлять договір, з умовою ратифікації, прийняття або затвердження, доти, поки вона не виразить ясно свого наміру не стати учасником цього договору; або б) вона виразила згоду на обов`язковість для неї договору, до набрання договором чинності і за умови, що таке набрання чинності не буде надмірно затримуватися.

Відповідно до ч.1 ст.65 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969р. учасник, який відповідно до положень цієї Конвенції посилається на ваду у своїй згоді на обов`язковість для нього договору або на підставу для оспорювання дійсності договору, для припинення договору, виходу з нього або зупинення його дії, повинен повідомити інших учасників про свою вимогу. У повідомленні має бути зазначено заходи, яких передбачається вжити щодо договору, а також їх обґрунтування.

Відповідно до абз.1 ст.2 Закону України №1906-IV у цьому законі терміни вживаються в такому значенні міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо).

Частиною 4 ст.3 Закону України №1906-IV міжвідомчими є міжнародні договори України з питань, що належать до повноважень міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та державних колегіальних органів.

Згідно ч.2 ст.18 Закону України №1906-IV у разі суттєвого порушення міжнародного договору України іншими його сторонами, якщо виконання договору може зашкодити національним інтересам України, а також в інших випадках, передбачених міжнародним правом, дію такого договору може бути припинено або зупинено в порядку, встановленому ст.24 цього закону.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України №1906-IV припинення та зупинення дії міжвідомчих договорів, крім договорів, зазначених у пункті «в» ч.2цієї статті, здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.ч.2, 3, 4 ст.9 Закону України №1207-VІІ будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до ч. 2 ст.17 Закону України №1207-VІІ Україна зобов`язується вживати всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, нормами міжнародного права, для якнайшвидшого звільнення території України від окупації, відновлення цілісності та суверенності держави, відновлення порушених внаслідок окупації прав і свобод людини і громадянина на всій території України.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.09.1993р. підписано Угоду між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі, яка набула чинності з моменту підписання, метою якої є започаткування спільного використання живих ресурсів басейну Азовського моря. Кожна із сторін погоджується дозволяти юридичним і фізичним особам іншої сторони здійснювати промисел в своїй частині Азовського моря.

Таким чином, відповідно до ч.4 ст.3 Закону України №1906-IV, Угода між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі від 14.09.1993р. є міжвідомчим міжнародним договором припинення та зупинення дії якого здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 12 Положення про порядок укладення, виконання та денонсації міжнародних договорів України міжвідомчого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.1994р. №422 визначено, що денонсація міжнародних договорів України міжвідомчого характеру здійснюється міністерствами і іншими центральними органами виконавчої влади, від імені яких були укладені такі договори, за погодженням із МЗС, іншими заінтересованими міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади і з дозволу Віце-прем`єр-міністра України згідно з розподілом обов`язків.

Разом з тим, будь-яких доказів денонсації Угоди між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі від 14.09.1993р. у вищезазначеному порядку до суду не надано, що свідчить про її чинність.

При цьому, вирішення питання щодо денонсації вищезазначеного договору належить до виключної компетенції уповноважений органів державної влади, а не суду.

13.11.2019р., на виконання положень вищезазначеної угоди, в режимі відео-конференц-зв`язку м. Ростов-на-Дону (Російська Федерація) м. Бердянськ (Україна) відбулася ХХХІ сесія Російсько-Української Комісії з питань рибальства в Азовському морі (надалі - Комісія).

14.11.2019р. складено протокол сесії Комісії у м. Ростов-на-Дону (Російська Федерація) та в м. Бердянськ (Україна) у чотирьох примірниках: по два примірники російською та українською мовами, усі примірники цього Протоколу мають однакову силу. Обмін екземплярами цього Протоколу здійснюється шляхом взаємодії між Міністерством закордонних справ Російської Федерації та Міністерством закордонних справ України.

Відповідно до Додатку VIII до вищевказаного протоколу «Порядок здійснення контролю вилучення промисловими і іншими суднами водних біологічних ресурсів в Азовському морі і Керченській протоці на 2020 рік». /т.1 а.с.74-154/

Колегія суддів вважає доводи позивача щодо порушення вимог чинного законодавства при організації роботи української делегації Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі на ХХХІ сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі за Угодою між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі від 14.09.1993р. безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до Указу Президента України від 30.11.1994р. №710/94, з метою формування та здійснення єдиної державної політики щодо розвитку рибного господарства, удосконалення управління галуззю та забезпечення населення України високоякісною рибопродукцією постановлено: утворити Міністерство рибного господарства України; ліквідувати у зв`язку з цим Державний комітет України по рибному господарству і рибній промисловості.

Отже, з наведеного Указу Президента України вбачається, що Державний комітет України по рибному господарству і рибній промисловості ліквідований саме у зв`язку із утворенням Міністерства рибного господарства України.

При цьому, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №429/3281/13-а, від 12.06.2018р. у справі № 2а-23895/09/1270.

Крім того, в подальшому Указом Президента України «Про утворення Державного комітету рибного господарства України» №691/97 від 25.07.1997р., з метою вдосконалення структури управління рибним господарством України, підвищення ефективності його функціонування в умовах реформування економіки України та відповідно до п.15 ст.106 Конституції України постановлено, зокрема: утворити Державний комітет рибного господарства України на базі Міністерства рибного господарства України, що ліквідується; Державний комітет рибного господарства України є правонаступником прав і обов`язків ліквідованого Міністерства рибного господарства України. Державний комітет рибного господарства України здійснює функції державного управління у сфері рибного господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.03.2000р. №487 вирішено, зокрема: утворити в складі Міністерства аграрної політики на базі Державного комітету рибного господарства, що ліквідується, Державний департамент рибного господарства як урядовий орган державного управління. Установити, що Державний департамент рибного господарства є правонаступником Державного комітету рибного господарства.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.2006р. №752, з метою вдосконалення структури управління та підвищення ефективності роботи аграрного сектору економіки Кабінет Міністрів України постановив, зокрема: Ліквідувати Державний департамент рибного господарства. Утворити комісію з ліквідації Державного департаменту рибного господарства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006р. №1523 Кабінет Міністрів України постановив, зокрема: утворити Державний комітет рибного господарства України як центральний орган виконавчої влади (далі Комітет), діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики. Установити, що Комітет є правонаступником Міністерства аграрної політики з питань рибного господарства.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2007р. №42 Кабінет Міністрів України постановив, зокрема: затвердити Положення про Державний комітет рибного господарства України, що додається. Внести до Положення про Міністерство аграрної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.2006р. №1541, зміни, що додаються.

Відповідно до Указу Президента України від 16.04.2011р. №484/2011, зокрема, установлено, що Державне агентство рибного господарства України є правонаступником Державного комітету рибного господарства України, у тому числі за укладеними міжнародними договорами України, стороною в яких є Державний комітет рибного господарства України.

Відповідно до п.1 Положення №895 Державне агентство рибного господарства України (Держрибагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства.

Згідно з п.2 Положення №895 Держрибагентство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до п.3 Положення №895 основними завданнями Держрибагентства є: 1) реалізація державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства; 2) внесення на розгляд Міністра енергетики та захисту довкілля пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства.

Пунктом 4 Положення №895 визначені повноваження Держрибагентства відповідно до покладених на нього завдань.

Таким чином, Державне агентство рибного господарства України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства, а тому є публічним правонаступником Державного комітету України по рибному господарству і рибній промисловості.

Також, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.11.2019р. №1043-р «Про делегацію для участі у ХХХІ сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі»: утворено делегацію для участі у XXXI сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі у складі згідно з додатком; дозволено главі делегації вносити у разі потреби зміни до персонального складу делегації, розподіляти обов`язки між її членами, залучати до роботи делегації в установленому порядку працівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування за погодженням з їх керівниками; затверджено директиви делегації для участі у XXXI сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі, що додаються (для службового користування).

Отже, делегацію для участі у ХХХІ сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі у певному складі згідно з додатком утворено саме розпорядженням Кабінету Міністрів України.

При цьому, жоден з вищенаведених нормативно-правових актів чи окремі їх положення не визнано протиправними або нечинними.

Відповідно, позиція позивача з приводу того, що Державне агентство рибного господарства України, як юридична особа та суб`єкт владних повноважень не є правонаступником за угодою між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі від 14.09.1993р., є необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та положенням законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Позивач зазначає, що ХХХ сесія Комісії відбулася в Україні, а тому ХХХІ сесія відповідно мала відбутися в Російській Федерації, а не шляхом відео-конференц-зв`язку між Російською Федерацією та Україною, який угодою не є передбаченим.

Відповідно до ст.7. Угоди між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі від 14.09.1993р., з метою сприяння реалізації Угоди засновується Українсько-Російська Комісія з питань рибальства в Азовському морі, що далі іменується "Комісією". Кожна Сторона може призначати до складу Комісії не більше двох представників, яких на сесіях Комісії можуть супроводжувати експерти та радники. Сесії Комісії проводяться почергово на території кожної із Сторін. Витрати з проведення сесії несе Сторона, що приймає. На першій сесії Комісія ухвалює свої правила процедури.

З наведеного змісту ст.7 вищезазначеної угоди вбачається, що її положення регулюють виключно процедурні питання угоди з метою сприяння її реалізації, а саме ч.ч.1, 2 цієї статті щодо заснування та складу Комісії, ч.ч.3, 4 щодо проведення сесії Комісії.

При цьому, згідно з положеннями ч. 3 ст. 7 Угоди питання почергового проведення сесії Комісії на території кожної із сторін безпосередньо пов`язане саме з витратами щодо проведення сесії.

Крім того, виходячи зі змісту ч.4 ст.7 Угоди, правила процедури сесії Комісії, встановлені Угодою, в тому числі ст.7 цієї Угоди, не є вичерпними.

Так, листом Держрибагентства від 22.07.2019р. № 1-13-3/4051-19 «Щодо українсько-російського співробітництва з питань рибальства в Азовському морі» повідомлено Кабінет Міністрів України про те, що: у діючому правовому полі відсутність узгоджених з Російською Федерацією протоколів Комісії поставить під загрозу промисловий сезон у 2020 році. Така ситуація може спричинити загострення соціальної напруженості у важливому для України в умовах агресії Російської Федерації регіоні, де рибальство та переробка водних біоресурсів є одним з традиційних видів зайнятості населення;

Держрибагентство, враховуючи безпекові ризики для Української делегації, пов`язані з проведенням сесії Комісії на території Російської Федерації, вважає найбільш прийнятним варіантом дистанційне проведення сесії Комісії із використанням сучасних засобів зв`язку. Однак така реалізація такого формату проведення сесії Комісії вимагає вжиття низки дипломатичних заходів;

разом з тим, з огляду на стратегічний характер порушеного питання, прийняття рішення щодо участі української сторони у черговій сесії Комісії без позиції МЗС, як головного органу у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері зовнішніх зносин, а також координує діяльність державних органів щодо забезпечення реалізації єдиного зовнішньополітичного курсу України, є неможливим;

з огляду на викладене та враховуючи те, що присутність України в Азовському морі є геополітичним питанням, Держрибагентство просило доручити Міністерству закордонних справ України терміново провести міжвідомчу нараду за участі уповноважених представників Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного агентства рибного господарства України, Міністерства юстиції України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Ради національної безпеки і оборони України з метою вироблення узгодженої позиції України щодо участі української сторони у ХХХІ сесії Комісії;

у ході наради Держрибагентство пропонувало розглянути та сформувати консолідовану позицію з наступних питань;

ухвалення рішення щодо участі української сторони у ХХХІ сесії Комісії та формату такої участі;

взаємодія з російською стороною в рамках Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі. Доцільність та механізми зміни формату проведення двосторонніх засідань у контексті чинності наявних двосторонніх угод щодо Азовського моря.

Відповідно до змісту листа Держрибагентства від 23.08.2019р. № 3-13-4/4786-19, на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 16.07.2019р. №24195/1/1-19 проінформовано щодо доцільності і формату взаємодії з російською стороною та процедури затвердження відповідних директив делегації Держрибагентства.

Згідно листа Азово-Чорноморського територіального управління від 24.10.2019р. № 14989, зокрема, Російська сторона підтвердила проведення засідання чергової ХХХІ сесії Російсько-Української комісії з питань рибальства в Азовському морі в дистанційному режимі з використанням сучасних засобів відеозв`язку 13-14 листопада 2019р.

З наведеного вбачається, що сторони узгодили проведення сесії у режимі відео-конференц-зв`язку, що відповідає ст.7 Угоди між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі від 14.09.1993р.

При цьому, позивачем не зазначено, як само проведення сесії Комісії в узгодженому сторонами режимі відео-конференц-зв`язку безпосередньо вплинуло на права чи інтереси позивача, за захистом яких позивач звернувся з даним позовом.

Як встановлено судом, відповідно до ч.4 ст.3 Закону України №1906-IV, Угода між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі від 14.09.1993р. є міжвідомчим міжнародним договором.

Відповідно до п. 1 Положення №895 Держрибагентство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства.

Згідно з п.2 Положення №895 Держрибагентство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно з пп.50 п. 4 Положення №895 Держрибагентство відповідно до покладених на нього завдань: здійснює в межах повноважень, передбачених законом, міжнародне співробітництво, готує пропозиції щодо укладення та денонсації договорів, укладає міжнародні договори України міжвідомчого характеру, забезпечує виконання узятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами з питань, що належать до компетенції Держрибагентства, представляє Україну в роботі міжнародних організацій у сфері рибного господарства.

Зі змісту пп.50 п.4 Положення №895, на порушенні якого відповідачем наполягає позивач, не вбачається обов`язку відповідача у забезпеченні оцінки правової сили для України Угоди як міжнародного договору, здійснення правової оцінки Протоколу та Порядку як документів, що нібито випливають з Угоди та спираються на обов`язковість Угоди та повноваження з організації складання та підписання Протоколу та Порядку, як заходи в межах повноважень для мінімізації негативного впливу як Угоди в цілому, так й Протоколу та Порядку на права та законні інтереси українських рибалок.

Крім того, позивачем не зазначено конкретних нормативно-правових положень, якими в межах повноважень, передбачених законом, Держрибагентство відповідно до покладених на нього завдань саме зобов`язане вчинити зазначені позивачем дії.

Більш того, відповідач є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості тощо, а не державним органом, який формує державну політику у цій сфері. Отже, оскаржені позивачем дії та бездіяльність відповідача з реалізації державної політики у сфері повноважень відповідача об`єктивно не можуть свідчити про фактичне визнання Державним агентством рибного господарства України від імені України нібито повноважень окупаційних органів влади Російської Федерації в Автономній Республіці Крим щодо громадян України та риболовних суден України тощо, про що зазначено апелянтом.

Відповідно до пп.8.8. Протоколу ХХХІ сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі доручено проінформувати усі зацікавлені організації держав Сторін про Порядок здійснення контролю вилучення промисловими і іншими суднами водних біологічних ресурсів в акваторії Азовського моря і Керченській протоці і необхідності його неухильного дотримання.

Проте, Протоколом ХХХІ сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі та/або чинними нормативно-правовими вимогами не передбачений порядок та строки, зокрема інформування, в тому числі шляхом оприлюднення, та не надане визначення та/або перелік зацікавлених організацій держав Сторін.

Крім того, відповідно до Додатку VIII до вищевказаного протоколу «Порядок здійснення контролю вилучення промисловими і іншими суднами водних біологічних ресурсів в Азовському морі і Керченській протоці на 2020 рік», зокрема: спеціально уповноваженими органами, що здійснюють контроль вилучення водних біологічних ресурсів в Азовському морі і Керченській протоці є органи державної влади держав сторін, визначені законодавством держав сторін.

Отже, Порядок здійснення контролю вилучення промисловими і іншими суднами водних біологічних ресурсів в Азовському морі і Керченській протоці на 2020 рік стосується повноважень та їх здійснення саме органами державної влади держав сторін, визначені законодавством держав сторін.

Крім того, Азовським басейновим управлінням Державного агентства рибного господарства в рамках засідань комісії з розподілу знарядь лову положення Порядку були доведені до відома суб`єктів господарювання, копії протоколів яких наявні в матеріалах справи.

При цьому, відповідно до ст.8 Угоди між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі від 14.09.1993р. Комісія має наступні повноваження: 1. Координувати діяльність Сторін із збереження, відтворення, оптимального використання живих ресурсів та управління ними. 2. Щорічно визначати на підставі наукових прогнозів загальний допустимий вилов кожного виду живих запасів, а також визначати квоти вилову кожного виду за взаємною домовленістю Сторін та з урахуванням внеску кожної Сторони у їх відтворення. 3. Обмінюватись інформацією про порядок та умови видачі дозволів на здійснення промислу, включаючи порядок подання заявки на отримання дозволів, або призупинення їх дії. 4. Розглядати надані звіти та іншу інформацію про хід реалізації виданих дозволів. 5. Розглядати та опрацьовувати рекомендації стосовно введення в дію рівнозначних санкцій за діяльність, яка суперечить положенням цієї Угоди. 6. Узгоджувати заходи регулювання та контролю промислу в районі дії Угоди. 7. Розглядати та опрацьовувати пропозиції з введення в дію програм сертифікатів походження, що підтверджують, що продукція з анадромних видів риб є продукцією з риб, видобутих згідно з законом. 8. Опрацьовувати рекомендації стосовно науково-дослідної діяльності в галузі рибальства в районі дії Угоди. 9. Проводити консультації з цінової політики стосовно реалізації анадромних видів риб та інших рибних ресурсів. 10. Сприяти розв`язанню спірних питань в галузі збереження, оптимального використання живих ресурсів та управління ними. 11. Опрацьовувати рекомендації із заходів забезпечення виконання рішень, що ухвалюються. 12. Розглядати будь-які інші питання, що мають стосунок до цілей цієї Угоди.

Відповідно до п.7 Протоколу ХХХІ сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі, Комісія:

7. За сьомим пунктом порядку денного:

7.1. Прийняла рішення для Сторін на 2020 рік керуватися документом «Заходи регулювання промислового рибальства в басейні Азовського моря» (Додаток VIII до Протоколу XXI сесії) зі змінами, прийнятими на XXII, XXIII, XXIV, XXV, ХXVI, XXVII, XXVIII і XXIX сесіях.

7.2. Рекомендувала Сторонам здійснювати промисел відповідно до узгоджених Заходів регулювання, які уточнюються на 2020 рік наступним чином (режим рибальства на 2020 рік):

7.2.10. Кожна Сторона самостійно приймає заходи регулювання промислу в лиманах і річках, а також у п`ятикілометровій прибережній зоні Азовського моря, у Таганрозькій затоці i Керченській протоці, якщо при такому промислі не може бути нанесена шкода спільно використовуваним запасам.

З наведеного вбачається, що як відповідно до положень Угоди між Державним комітетом України з рибного господарства та рибної промисловості та Комітетом Російської Федерації з рибальства з питань рибальства в Азовському морі від 14.09.1993р. та змісту Протоколу ХХХІ сесії Українсько-Російської Комісії з питань рибальства в Азовському морі, питання регулювання промислового рибальства, санкцій за діяльність, яка суперечить положенням цієї угоди, заходів забезпечення виконання рішень, що ухвалюються, тощо носять рекомендаційний характер та підлягають окремому опрацюванню.

Щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001р.).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, на виконання вимог ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України відповідачем доведені обставини, на яких ґрунтуються його заперечення та доказана відсутність підстав для визнання оскаржених дій та бездіяльності відповідача протиправними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Отже, при розгляді справи суд першої інстанції правильно встановив обставини, які мають значення для справи, дотримав норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Української незалежної морської профспілки залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.