Справа № 640/3835/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3835/19 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі військова частина НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення, викладене в наказі командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підполковника ОСОБА_2 від 30.01.2019 №22 в частині призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення з кожний повний календарний рік служби без урахування періоду попередньої служби;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні передбачену частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 19 календарних років служби.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно не виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за весь період служби.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач, зокрема зазначає, що підстава його попереднього звільнення зі служби в поліції не входить до переліку підстав, звільнення за якими не дає права на виплату одноразової грошової допомоги.

Апелянт звертає увагу, що положеннями частини третьої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» чітко передбачені виключні підстави звільнення, які не дають особі права на отримання такої допомоги.

Водночас звільнення позивача відбулося з іншої підстави, що не передбачена вказаною статтею, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 був позбавлений права на отримання вказаної допомоги, у зв`язку із підставами звільнення.

Таким чином, враховуючи підставу попереднього звільнення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про набуття ним права на отримання одноразової грошової допомоги під час попереднього звільнення.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та в Національній поліції України у період з 11.09.2001 по 20.01.2017.

20 січня 2017 року наказом Головного управління Національної поліції в Київській області №43 о/с, старшого лейтенанта ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.п 6 п.1 ст.77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляду звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) Закону України "Про Національну поліцію".

В подальшому, у період з 05 липня 2017 року по 29 січня 2019 року згідно з ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач являвся військовослужбовцем, а саме особою, яка проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ.

30 січня 2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підполковника ОСОБА_1 №22 позивача було звільнено відповідно до підпункту "б" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби за станом здоров`я, з 29.01.2019 року виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Печерського РВК м. Києва.

Вказаним наказом зобов`язано виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу (05.07.2017) без урахування періоду попереднього служби.

Не погоджуючись із виплатою одноразової грошової допомоги без врахування попереднього періоду служби, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на момент попереднього звільнення зі служби в поліції набув право на отримання одноразової грошової допомоги, однак був позбавлений цього права з огляду на підставу звільнення зі служби.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини по справі врегульовані Законом України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-XII), Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII), а також постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі Постанова №393).

Відповідно до статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» виплата одноразової грошової допомоги після звільнення зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Закон 2262-ХІІ).

Згідно з положеннями статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції станом на час звільнення позивача з Національної поліції України) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

За змістом частини другої статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Аналогічні приписи щодо порядку виплати одноразової грошової допомоги (далі також Допомога) в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби містяться у пункті 10 Постанови №393.

Аналіз положень статті 15 Закону №2011-XII дає підстави для висновку, що за загальним правилом виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які повторно звільнилися з військової служби здійснюється за період їх календарної служби без урахування періоду попередньої служби.

Водночас указаною статтею передбачено випадок коли одноразова грошова допомога виплачується особі, яка повторно звільняється зі служби за весь період календарної служби.

Наявність підстав для виплати Допомоги за весь період служби, положення вказаної статті пов`язують із фактом ненабуття права такою особою на отримання цієї Допомоги під час попереднього звільнення зі служби.

На думку колегії суддів, приймаючи таку норму права, законодавець мав на меті запобігти подвійному отриманню допомоги за весь період служби та одночасно надати можливість реалізувати своє право на отримання Допомоги тим особам, які не набули таке право під час попереднього звільнення, наприклад через відсутність необхідної вислуги років.

Колегія суддів звертає увагу, що набуття права на отримання одноразової грошової допомоги нерозривно пов`язане із підставою звільнення зі служби.

Тобто, особа може виконати, передбачені законом вимоги щодо наявності необхідного стажу роботи (необхідної кількості вислуги років), а отже набути право на отримання грошової допомоги, однак не реалізувати таке право у зв`язку із звільненням з військової служби з певних підстав, які не передбачають здійснення такої виплати.

Отже, ключовим питанням під час визначення правомірності оскаржуваного рішення є з`ясування факту набуття позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби, тобто станом на момент прийняття наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 20.01.2017 №43.

Законом 2262-ХІІ визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

За змістом статті 1 Закону 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 1-2 Закону 2262-ХІІ визначено перелік осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону.

Так, згідно з пунктом б) вказаної статті право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Як убачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в поліції на посаді інспектора служби « 102» Управління інформаційної підтримки та координації поліції « 102», а тому входить до переліку інших осіб, які мають право на пенсію за Законом 2262-ХІІ, а тому має право на виплату одноразової грошової допомоги у встановлених законом випадках.

З аналізу положень статті 9 Закону 2262-ХІІ убачається, що право на отримання одноразової грошової допомоги залежить від наявності декількох обставин, зокрема пов`язаних із наявністю у особи необхідної кількості вислуги років, та підстав звільнення зі служби.

Так, згідно з вказаною статтею право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби мають:

- особи які звільняються зі служби за станом здоров`я;

- працівники міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах;

- особи, які мають вислугу 10 років і більше та звільнені зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років.

Отже, зазначені особи набувають право на отримання одноразової грошової допомоги або безпосередньо за підставою звільнення (за станом здоров`я) або за підставою звільнення та наявністю вислуги 10 років і більше.

Як уже зазначалося, згідно з частиною третьою статті 9 Закону 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується.

Указане свідчить, що приписами частини третьої статті 9 Закону 2262-ХІІ установлено перелік випадків, коли особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, передбачена цією статтею одноразова грошова допомога не виплачується.

Таким чином, можливими є випадки, коли особа набула право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із наявністю у неї вислуги 10 років і більше однак втратила можливість реалізувати таке право через підставу звільнення, яка виключає можливість отримання цією особою такої Допомоги.

На думку колегії суддів, з огляду на характер підстав з яких Допомога не виплачується, метою запровадження законодавцем такого правила, закріпленого в частині третій статті 9 Закону 2262-ХІІ є виключення можливості отримання одноразової грошової допомоги певними особами, які допустили порушення умов служби чи вчинили правопорушення.

Поряд з цим, можливими є також випадок, коли особа була звільнена зі служби за підставою яка передбачає можливість отримання Допомоги (наприклад за віком, закінченням строку контракту, систематичним невиконання умов контракту з боку командування тощо), однак у неї відсутня вислуга у 10 років. У такому разі можна дійти висновку, що така особа при звільненні зі служби не набула права на отримання одноразової грошової допомоги.

Судом першої інстанції під час розгляду цієї справи по суті встановлено, що станом на 20.01.2017 (дата звільнення позивача зі служби в поліції) вислуга років ОСОБА_1 складала 16 років 08 місяців 29 днів, що свідчить про наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, за умови дотримання вимог статті 9 Закону 2262-ХІІ щодо підстав звільнення зі служби.

Як убачається з матеріалів справи, а саме з наказу Головного управління національної поліції в Київській області від 20.01.2017 №43о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляду звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) Закону України "Про Національну поліцію".

Колегія суддів уважає правильними висновки суду першої інстанції, що звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку може охоплюватися поняттям звільнення зі служби через службову невідповідність.

Указаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 11.03.2014 №21-13а14 згідно яких, особа, яка вчинила дисциплінарний проступок може бути звільнена зі служби з посиланням на таку підставу як службова невідповідність.

У такому разі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, стосовно того, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, однак був звільнений зі служби в поліції з підстав, які позбавляють його права на виплату цієї Допомоги.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції, під час розгляду справи та наданні оцінки позиціям сторін, дотримано необхідний баланс між обов`язком відповідача довести правомірність вчинення ним дій, передбачений частиною другою статті 77 КАС України та необхідністю позивача довести обставини на які він посилається, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних рішень, згідно з частиною першою цієї статті.

Водночас апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом оцінки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко