Справа № 280/6249/19
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 280/6249/19

адміністративне провадження № К/9901/40412/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі №280/6249/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Січенергопром» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

у с т а н о в и в :

Товариства з обмеженою відповідальністю «Січенергопром» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якій позивач просив суд: - визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування в інтегрованій картці позивача пені по податку на додану вартість в розмірі 30351,46 грн та пені по податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 62620,93 грн; - зобов`язати відповідача відкоригувати дані інтегрованої картки позивача шляхом виключення пені по податку на додану вартість в розмірі 30351,46 грн та пені по податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 62620,93 грн, нараховану на суму зменшення грошових зобов`язань; - вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що за наслідками проведеної планової виїзної документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2018 року відповідач виніс два податкових повідомлення рішення, а саме: 1) податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 04 грудня 2019 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 82105,00 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями - 65684,00 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями - 16421,00 грн; 2) податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 04 грудня 2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 232951,25 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями - 186361,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 46590,25 грн. Позивач зазначив, що вказані податкові повідомлення-рішеннями ним були отримані 04 грудня 2019 року, а вже 06 грудня 2019 року нараховані контролюючим органом суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток приватних підприємств були сплачені ним у повному обсязі. Натомість, відповідач все одно здійснив нарахування пені, обчисленої на виявлені суми занижень податкових зобов`язань, у розмірі 62520,93 грн та 30351,46 грн відповідно, та відобразив її в інтегрованій картці платника податків.

На думку позивача, ним було дотримано визначений законом десятиденний строк для сплати нарахованої пені. Крім того, статтею 129 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не встановлено нарахування пені у разі виявлення контролюючим органом заниження податкових зобов`язань на суму такого заниження та весь період заниження. Позивач наполягає на тому, що об`єктом застосування пені у розумінні ст. 129 ПК України є саме погашена сума податкового боргу, тобто сума узгодженого грошового зобов`язання, несплачена платником податків у встановлений ПК України строк. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов повністю.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 13 січня 2020 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року, позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пунктів 6, 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є: справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на обставини, встановлені судовими рішеннями, предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення контролюючого органу, на підставі якого може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (92972,39 грн < 192100,00 грн).

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, ця адміністративна справа підпадає під критерій, встановлений пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення справи незначної складності.

Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності, а тому, розглядаючи цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, судом не було порушено норм процесуального права.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі №280/6249/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Січенергопром» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О. О. Шишов

М. М. Яковенко