Справа № 160/14295/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, депутата Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Перепьолкіної Наталії Миколаївни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просила:
Між тим, після отримання нею цього рішення, на її здивування, всупереч його назві, у ньому було зазначено: «Рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства не прийнято у зв`язку з тим, що не набрало необхідну кількість голосів». Також, з`ясувалося, що у рішенні є посилання на якесь невідоме їй рішення від 19.10.2012 року № 607-19/VI. Враховуючи викладене, вона звернулася до відповідачів з відповідним запитом на отримання інформації. Однак, відповіді на запит на даний час вона не отримала. Позивач вважає, що така бездіяльність відповідачів є порушенням її особистого права на отримання публічної та іншої необхідної для неї інформації.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 року було відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, після усунення позивачем 30.08.2021 року недоліків своєї позовної заяви, на виконання ухвали суду від 20.08.2021 року.
Відповідач-1 отримав ухвалу суду - 07.09.2021 року, але відзиву на позовну заяву та будь-яких документів, що стосуються даного предмету спору, до теперішнього часу на адресу суду не надіслав.
До суду від відповідача-2 - 27.09.2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що депутат місцевої ради не є і не може бути розпорядником інформації, про якого йдеться мова в ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», хіба що за особисто наданими йому повноваженнями в силу окремих рішень певних інституцій. Позивачем не наведено доказів надання депутату ОСОБА_2 таких особистих повноважень, і не заявлено клопотання про забезпечення (витребування) таких доказів з будь-якого джерела. Отже, ні позовною заявою ОСОБА_1 , ні іншими документами не обґрунтовано обов`язку депутата місцевої ради бути розпорядником інформації, відповідь на запит щодо якої потрібно надавати в порядку, зазначеному в позові. Враховуючи викладене, відповідач-2 просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Позивач своїм правом щодо надання відповіді на відзив на позовну заяву відповідача-2 до теперішнього часу не скористалася.
В силу ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача-2, викладену у відзиві, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Рішенням п`ятої сесії восьмого скликання Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 21.04.2021 року № 288-5/VIII «Щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» було розглянуто вищезазначену заяву позивача та вирішено, що «Рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства не прийнято у зв`язку з тим, що не набрало необхідну кількість голосів.».

Судом також встановлено, що 09.06.2021 року позивач звернулася до відповідачів, з відповідними запитами на отримання інформації, в яких ставилися наступні питання:

1. Як відбувався розгляд її заяви щодо відведення земельної ділянки, а саме:

1.1 Хто доповідав про її клопотання щодо відведення земельної ділянки (ПІБ, посада, часи прийому, місце знаходження, номер кабінету, телефон для зв`язку) ?

1.2 Скільки часу відбувалася доповідь ?

1.3 Які документи були озвучені при розгляді її питання (заява, скарга, зауваження, пропозиції, рекомендації, акти обстеження, висновки, інше) ?

2. При вивченні документів на сесії, пов`язаних із її питанням та їх проголошенні чи були задані будь-які питання іншими депутатами або присутніми особами ? Якщо так, то просила зазначити ПІБ депутата або іншої особи та які саме питання були проголошені ? Якщо були питання, то хто із членів земельної комісії надавав відповідь чи пояснення ?

3. Якщо не було зауважень та заперечень по цьому пакету документів, то чому всі депутати та Ви особисто проголосували - «ПРОТИ» ?

4. Чому при розгляді зазначеного питання були порушені її Конвенційні та Конституційні права і законні інтереси як громадянина України на отримання земельної ділянки для ведення ОСГ, згідно статті 121 Земельного кодексу України ?

5. Скільки земельних питань розглядалося на п`ятій сесії восьмого скликання, скільки задоволено, скільки відмовлено та з яких підстав (окремо по кожному питанню) ?

6. Чи було ініційовано депутатами чи секретарем сільської ради запрошення прокурора бути присутнім на сесії з питань запобігання корупції та порушень прав громадян ?

Проте станом на момент звернення до суду, відповіді на вказаний запит позивач стверджує від відповідачів не отримала.

Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 3 Закону України "Про інформацію" (далі - Закон №2657-XII) визначено, що основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації; створення умов для формування в Україні інформаційного суспільства; забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень; створення інформаційних систем і мереж інформації, розвиток електронного урядування; постійне оновлення, збагачення та зберігання національних інформаційних ресурсів; забезпечення інформаційної безпеки України; сприяння міжнародній співпраці в інформаційній сфері та входженню України до світового інформаційного простору.

Відповідно до ст.4 Закону №2657-XII, суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №2657-XII, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Приписами ч.1 ст.6 Закону №2657-XII передбачено, що право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Частинами 1, 2 ст.7 Закону №2657-XII встановлено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон №2939-VI), запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Пунктами 1, 6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI визначено, що розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 1 Закону №2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 13 визначено розпорядників інформації, а саме, згідно із ч.1 цієї статті, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Частиною 1 ст.6 Закону №2939-VI визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Згідно з ч.2 ст.6 Закону №2939-VI, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Отже, наведені норми закону встановлюють право позивача на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав і законних інтересів.

Як видно з матеріалів справи, 11.06.2021 року до Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надійшов запит позивача щодо надання інформації. Вказаний запит зареєстровано в ЦНАПі Сурсько-Литовської сільської ради 11.06.2021 року за №29-350-17-2021.

Проте станом на момент розгляду справи, відомостей щодо надання позивачу відповіді на вказаний запит у суду відсутні. Доказів зворотного відповідачами не надано, а матеріали справи не містять.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019 року в справі №800/369/17 зазначено, що право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання. Не вчинення розпорядником інформації у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» строк відповідних дій є протиправною бездіяльністю.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідну правову позицію виклав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 464/5990/16-а.

Термін «бездіяльність» являє собою пасивний спосіб поведінки, коли суб`єкт утримується від вчинення будь-яких дій, спрямованих на виконання обов`язку, який на нього покладений.

Щодо належного відповідача у цій справі, суд зазначає наступне.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI закріплено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п.2.1 Постанови).

Визначене поняття "суб`єкт владних повноважень" не охоплює посадових осіб і службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, оскільки за своїм статусом та колом повноважень вони не підпадають під розуміння органу державної влади та інших суб`єктів, зазначених у пункті 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI. У зв`язку з тим такі особи не можуть (не мають здатності) виконувати обов`язки розпорядника інформації, у тому числі обов`язки щодо обліку та оприлюднення публічної інформації (статті 14, 15 Закону № 2939-VI). У разі подання позову до таких осіб судам необхідно залишати його без задоволення через неналежність відповідача (нездатність таким відповідачем порушити права позивача), за умови якщо позивач відмовиться від їх заміни на належного відповідача і/або суд не знайде підстав для залучення другого відповідача.

Крім того, у розумінні Закону № 2939-VI не є розпорядниками публічної інформації - народні депутати України, депутати місцевих рад та Верховної Ради АРК, голови районних, обласних рад, сільський, селищний, міський голова, судді, прокурори, державні виконавці тощо.

За викладених обставин, належними відповідачами у справах за позовами щодо доступу до публічної інформації є або відповідний представницький орган місцевого самоврядування (сільська, селищна, міська, районна, обласна ради) або виконавчий орган місцевого самоврядування, а не посадові особи таких органів.

Таким чином, належним відповідачем у справі є саме - Сурсько-Литовська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області.

Депутат Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Перепьолкіна Н.М. не є належним відповідачем у справі, а тому позовні вимоги до неї не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе визнати протиправною бездіяльність Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка виразилася у ненаданні належної, повної та своєчасної відповіді на інформаційний запит від 09.06.2021 року, який зареєстрований за вх.№29-350-17-2021 від 11.06.2021 року та зобов`язати відповідача-1 надати відповідь позивачу на поставлені питання в даному інформаційному запиті, відповідно до вимог діючого законодавства.

У задоволенні решти позовної заяви - відмовити, з викладених вище підстав.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v.Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

В силу пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, тому судовий збір у розмірі 454 грн. (908 грн. : 2) підлягає поверненню позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка виразилася у ненаданні належної, повної та своєчасної відповіді на інформаційний запит від 09.06.2021 року, який зареєстрований за вх.№29-350-17-2021 від 11.06.2021 року.

Зобов`язати Сурсько-Литовську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області надати відповідь ОСОБА_1 на поставлені питання в її інформаційному запиті від 09.06.2021 року, який зареєстрований за вх.№29-350-17-2021 від 11.06.2021 року, відповідно до вимог діючого законодавства.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (вул.Польова, 58, с.Сурсько-Литовське, 52064, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати по справі у розмірі 454 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма