Справа № 460/1463/21
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позову без розгляду
24 листопада 2021 року м. Рівне №460/1463/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П. розглянувши питання про залишення адміністративного позову без розгляду у справі за позовом
доГоловне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність щодо відмови у призначені пенсії за віком з 04.05.2020, на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язати призначити пенсію за віком з 04.05.2020, на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі яка постійно проживає у зоні посиленого радіоактивного забруднення.
Ухвалою суду від 19.03.2021 позовну заяву залишено без руху, з підстав її подання позивачем поза межами строку звернення до суду. Відтак, запропоновано позивачу подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску або надання належних доказів про дотримання строку звернення до суду.
На адресу суду позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування якого вказано, що з огляду на правові висновки Верховного Суду та позицію Конституційного Суду України, положення ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вказано, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язані з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких і складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.
12.04.2021 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Оскільки факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду був виявлено судом після відкриття провадження у справ, то ухвалою від 08.11.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано ОСОБА_1 подати до суду іншу заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.
На адресу суду позивачем подано заяву про поновлення строків звернення до суду. В обґрунтування якого вказано, що з огляду на правові висновки Верховного Суду та позицію Конституційного Суду України, положення ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вказано, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язані з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких і складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.
Вказав, що Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 прямо зазначив про неможливість обмеження будь-яким строком звернення особи до суду з позовом про стягнення, окрім іншого, усіх виплат, на які особа має право відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.
Таким чином, позивач фактично стверджує про дотримання ним строку звернення до суду з наведеним позовом.
Дослідивши доводи заяви позивача про поновлення строку звернення до суду із позовом, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Отже, можна дійти висновку, що позивач з моменту отримання листа відмови у призначенні пенсії, датованого 18.05.2020, знав про порушення своїх прав, свобод та інтересів, проте до суду звернувся поза межами строку звернення встановленого ст. 122 КАС України, лише 04.03.2021, що підтверджується штемпелем канцелярії суду. Протилежного для суду не представлено.
Вищезазначене дає підстави стверджувати, що позивач мав реальну можливість вчасно звернутись до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів у строки передбачені ст.122 КАС України.
Таким чином, при належному добросовісному відношенні позивач не був позбавлений можливості подати адміністративний позов в межах строку, встановленого статтею 122 КАС України, проте таким правом не скористався.
Натомість, наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду посилання позивача на правові висновки Верховного Суду та позицію Конституційного Суду України, положення ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є безпідставним, оскільки за змістом наведених норм строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах оскаржується бездіяльність щодо призначення пенсії та наявність права на її призначення.
Також, посилання на рішення Конституційного Суду України у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 щодо неможливості обмеження будь-яким строком звернення особи до суду з позовом про стягнення, окрім іншого, усіх виплат, на які особа має право відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, є також безпідставним, так як не стосується стягнення пенсійних виплат, та відсутні, на даній стадії, будь-які докази належності позивачу вказаних виплат.
Отже, заява про поновлення строку є необґрунтованою.
Жодних інших підстав, які б давали можливість дійти висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду із зазначеним позовом позивачем також не вказано.
Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Разом з тим, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30 серпня 2006 року (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності".
Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Крім того, на переконання Великої Палати Верховного Суду висловлене у постанові від 11 вересня 2019 року по справі № 9901/300/19, право на доступ до суду як один з аспектів закріпленої у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року гарантії справедливого судочинства, яке за практикою Європейського суду з прав людини має бути ефективним та реальним, не слід розуміти як право особи, що звертається до суду, на власний розсуд обирати, які саме вимоги процесуального закону щодо змісту позовної заяви слід виконувати чи не виконувати, вважаючи їх формальними.
Згідно з частиною четвертою статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Керуючись статтями 240, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Визнати причин пропуску строку звернення до адміністративного суду неповажними. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій, - залишити без розгляду.
Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повну ухвалу суду складено 24 листопада 2021 року

Суддя Д.П. Зозуля