Справа № 620/4107/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2021 року Справа № 620/4107/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо нездійснення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні з військової служби в частині невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо непроведення повного розрахунку на час звільнення та стягнути з ВЧ НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку по дату повного розрахунку або на час ухвалення рішення суду щодо суті спору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент звільнення з військової служби в Збройних Силах України календарна вислуга Позивача становила 09 років 06 місяців 25 днів; пільгова 06 місяців 08 днів; загальна - 10 років 01 місяць 03 дні, але Відповідач не провів з ним повного розрахунку, оскільки не виплатив йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, як це передбачено ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивач має право на отримання, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому, суд зазначив, що при вирішенні спірних правовідносин щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби застосуванню підлягає саме Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, зокрема п. п. 1 п. 9 розділу V Інструкції № 558.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просять скасувати таке судове рішення та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову повністю, зазначаючи, що виплата одноразової грошової допомоги проводиться лише у разі наявності у військовослужбовця 10 календарних років вислуги, а Позивач має лише 9 років 06 місяців та 25 днів.

При цьому, Апелянт в обґрунтування своєї правової позиції посилається на постанову КМУ від 17.07.1992 № 393 та наказ Міноборони від 07.06.2018 № 260.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в її задоволенні та залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на практику Верховного Суду у справах №№ 806/2104/17, 822/3008/17.

Відповідачем подано відповідь на відзив Позивача, в якій він наводить доводи, аналогічні викладеним в його апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у В/ч НОМЕР_1 , звільнений і виключений зі списків особового складу військової частини з 26.02.2021, що підтверджується наказом № 35 від 22.02.2021.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 35 від 22.02.2021, Позивач має наступну вислугу років: календарна - 09 років 06 місяців 25 днів; пільгова 06 місяців 08 днів; загальна - 10 років 01 місяць 03 дні.

Оскільки при виключенні зі списків особового складу В/ч НОМЕР_1 позивачу не нарахована та не виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, 15.04.2021 позивач звернувся із заявою до відповідача з проханням нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За наслідками розгляду вказаної заяви, В/ч НОМЕР_1 надіслала відповідь, оформлену листом від 12.04.2021 № 1110, в якій відмовила у виплаті йому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, зазначаючи при цьому, що відповідно до ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 2 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260, одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби виплачується за наявності десяти і більше календарних років вислуги на військовій служби. Оскільки календарна вислуга позивача становить 09 років 06 місяців 25 днів, то підстави для виплати позивачу спірної допомоги відсутні.

Позивач, вважаючи порушеним своє право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі Постанова № 393).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 затверджено порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що спеціальним Законом № 2011-XII регламентовано право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Разом з тим, частиною другою статті 15 вказаного Закону не передбачено будь-яких обмежень щодо обчислення такої вислуги лише в календарних роках, а передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення за наявності вислуги 10 років і більше.

При цьому, з аналізу наведених у Постанові № 393 правових норм вбачається, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 822/3008/17.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що загальна вислуга років Позивача становить понад 10 років і в розумінні чинного законодавства він набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII.

Доводи Апелянта про те, що виплата одноразової грошової допомоги проводиться лише у разі наявності у військовослужбовця 10 календарних років вислуги, а Позивач має лише 9 років 06 місяців та 25 днів, судова колегія відхиляє з підстав, зазначених вище.

З приводу посилання Апелянта на постанову КМУ від 17.07.1992 № 393 та наказ Міноборони від 07.06.2018 № 260, суд апеляційної інстанції зазначає, що Закон № 2011-XII має вищу юридичну силу у порівнянні з вказаними Апелянтом підзаконними нормативними актами.

Крім того, як відзначалося раніше, у Постанові № 393 правових норм вбачається, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року без змін.

Розподіл судових витрат.
З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 25 листопада 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: І.О. Грибан

О.В. Карпушова