Справа № 520/16069/21
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 р. Справа № 520/16069/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко О.В.,

при секретарі - Король Д.О.,

за участі представників:

позивача - Скульського С.І., відповідача - Зекової С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ ЕНЕРДЖИ" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "СІТІ ЕНЕРДЖИ", з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області №8, №8 від 14 липня 2021 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що прийняті Головним управлінням ДПС у Харківській області податкові повідомлення - рішення №8, №8 від 14 липня 2021 року є незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою суду від 13.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 18.10.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 18.10.2021, замінено Головне управління ДПС у Харківській області на Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України.

Представником відповідача 30.09.2021 надано відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав та мотивів, викладених у відзиві, зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними та помилковими, тому не підлягають задоволенню, оскільки контролюючим органом зроблено висновок про нереальність здійснення господарських операцій за перевірений період між скаржником та ТОВ «Торгова Фірма «Кронос», ТОВ «Маунт Імпекс», ТОВ «Трейдеко», ТОВ «Мілкі-Трейд», ТОВ «Східтрейд».

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав та мотивів, викладених у наданому до суду відзиві на позов у зв`язку з чим, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ТОВ "СІТІ ЕНЕРДЖИ" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи з ідентифікаційним кодом 41416433.

Основними видами діяльності позивача, в тому числі, є 33.20 Установлення та монтаж машин і устатковання (основний), 43.34 Малярні роботи та скління, 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, 46.15 Діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами, 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 33.11 Ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 25.05.2021 №3877-п та направлень на проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 31.05.2021 №7298, №7296 фахівцями відповідача проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "СІТІ ЕНЕРДЖИ" з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з контрагентами - постачальниками ТОВ «Торгова Фірма «Кронос» (код за ) за червень 2019 року, ТОВ «Маунт Імпекс» (код за ) за грудень 2019 року (включено до-податкових декларацій з податку на додану вартість за грудень 2019 року, лютий 2020 року), ТОВ «Трейдеко» (код за ) за травень 2020 року, ТОВ «Мілкі-Трейд» (код за ) за жовтень 2020 року (включено до податкової декларації, з податку на додану вартість за листопад 2020 року), ТОВ «Східтрейд» (код за ) за жовтень 2020 року (включено до податкових декларацій з податку на додану вартість за жовтень, листопад 2020 року), за листопад 2020 року, а також даних щодо подальшої реалізації та/або використаний у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг), відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

Результати перевірки викладені в акті від 11.06.2021 №10026/20-40-07-28-09/41416433, яким зафіксовано порушення пп. «а» п. 198.1, абзаців першого і другого пп. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту всього в сумі 3675508,12 грн, в тому числі на 76564,00 грн за червень 2019 року, на 713117,60 грн за грудень 2019 року, на 29099,20 грн за лютий 2020 року, на 854083,06 грн за травень 2020 року, на 843364,86 грн за жовтень 2020 року, на 1159279,40 грн за листопад 2020 року в результаті чого:

- заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 3646409 грн, в тому числі на 76564,00 грн за червень 2019 року, на 713118,00 грн за грудень 2019 року, на 854083,00 грн за травень 2020 року, на 843365,00 грн за жовтень 2020 року, на 1159279,00 грн за листопад 2020 року;

- завищення від`ємного значення податку на додану вартість у лютому 2020 року на суму 29099,00 грн.

Актом перевірки встановлені порушення, які і стали підставою для винесення податкових повідомлень-рішень: №8 від 14.07.2021 за формою Р, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 3646409,00 грн за податковими зобов`язаннями та 911602,25 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та №8 від 14.07.2021 за формою В4 про завищення від`ємного значення податку на додану вартість на загальну суму 29099,00 грн.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність положенням ч. 2 ст. 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством (п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, яка визначає презумпцію правомірності рішень платника податку, самостійно визначені платником податку валові витрати і податковий кредит вважаються сформованими правомірно, доти контролюючим органом в установленому порядку не буде доведено факту невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Згідно з п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Як встановлено п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін. визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6. ст. 198 ПК України).

Отже, законодавець не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків (позивача) і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ст. ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Судом встановлено, що підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій, укладених позивачем із контрагентами: ТОВ «Торгова Фірма «Кронос» за червень 2019 року, ТОВ «Маунт Імпекс» за грудень 2019 року, ТОВ «Трейдеко» за травень 2020 року, ТОВ «Мілкі-Трейд» за жовтень 2020 року, ТОВ «Східтрейд» за жовтень-листопад 2020 року.

Щодо взаємовідносин з контрагентом з ТОВ «Торгова Фірма «Кронос» суд зазначає наступне.

03 березня 2019 року ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ» (Виконавець) уклало договір з АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» в особі директора ВП «ЗАПОРІЗЬКА ТЕПЛОВА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ» (Замовник) про надання послуг №2965-ДЭ-ЗаТЭС з оснащення енергоблоку №1 трубопроводу пуску ТПН-1 від постороннього джерела на Запорізькій тепловій електричній станції АТ «ДТЕК Дніпроенерго» (1 т., а.с. 161-171).

Відповідно до п. 5.3. Договору послуги надаються з матеріалів та запасних частин Виконавця, вартість яких входить до ціни Договору.

3 метою своєчасного виконання умов укладеного договору у ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ» виникла необхідність придбати матеріали та з цією метою було укладено договір купівлі продажу від 20.06.2019 між ТОВ «Торгова Фірма «Кронос» (Продавець) та позивачем (Покупець) (1 т., а.с. 135-137).

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець зобов`язується поставити і передати у власність Покупцеві товар згідно зі Специфікацією (Додаток №1 до Договору-невід`ємна частина Договору), а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та здійснити його оплату на умовах даного Договору.

Пунктом 2.5. Договору визначено, що товар поставляється на склад Покупця за рахунок та транспортом Покупця.

Згідно з п. 4.1. Договору ціна Договору формується згідно з Специфікацією (Додаток №1 до даного Договору).

Отримання придбаного товару, а саме: клапан запорний поворотний 30 с64 нж Ду 300 Ру 25, засувка з електроприводом 30с 964 нж Ду 300Ру 25, засувка 19С 47 нж Ду 300 Ру 25, клапан регулюючий 6с-12-4-17 Ду 300, Ру 63 з приводом МЗОФ 1660 25-0, 25У-92К, засувка 30 С 907 нж Ду 400 приводом Н-В-03 та інше підтверджується рахунком-фактурою №401 від 20.06.2019, видатковими накладними №256, №257, №258 від 20 червня 2019 року (1т. а.с. 139-142).

Постачальником складено та зареєстровано податкові наклади №18, №19, №20 від 20.06.2019 (1 т. а.с. 143-145).

Реєстрація податкових накладних податковим органом не заперечується.

Транспорту ванн придбаного товару відбувалось власним транспортним засобом ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ», що підтверджується копією договору оренди транспортного засобу від 11.12.2018 (а.с.98-99), посвідченням водія (1т. а.с.151-152), подорожнім листом вантажного автомобіля від 20.06.2019 (1т. а.с.149-150), ттн №СЕ-001 від 20.06.2021 (1 т. а.с.159-160). Водій-штатний працівник відповідно до штатного розкладу підприємства (1т. а.с. 102-113).

Оплату придбаного товару на момент перевірки проведено в повному обсязі, що підтверджується актом звіряння розрахунків та випискою з карткового рахунку позивача у АТ «Укрсиббанк» (1 т. а.с.156-158).

Щодо взаємовідносин з ТОВ «Мілкі-Трейд» суд зазначає наступне.

03 вересня 2020 року між ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ» (Виконавець) та ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» (Замовник) було укладено договір на закупівлю робіт №16/3 (2т. а.с. 1-11).

Відповідно до п.1.3 Договору Виконавець зобов`язаний виконати роботи, визначені договором, з матеріалу та виробів Виконавця і своїми засобами, якщо інше не встановлено Додатком №1 до Договору.

З метою своєчасного виконання умов укладеного договору у ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ» (Покупець) виникла необхідність придбати матеріали та з цією метою було укладено договір поставки товару №1/10/20СЕ від 01.10.2020 з ТОВ «Мілкі-Трейд» (Постачальник) (1т. а.с. 211-212).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю матеріали згідно з Специфікацією - невід`ємна частина Договору, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та здійснити його оплату на умовах даного Договору.

Пунктом 3.7. Договору визначено, що товар поставляється на склад Покупця за рахунок та транспортом Покупця.

Згідно з п. 5.1. Договору ціна Договору складається з сум, підписаних Сторонами Специфікацій, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Отримання придбаного товару, а саме: кутик 100x100x10, кутик 25x25x3, лист сталевий 8 мм Ст.3, лист сталевий 10 мм Ст.3, лист сталевий 4 мм Ст.3, лист сталевий 5 мм Ст.3, лист сталевий 6 мм Ст.3, швелер 14 Ст.3, швелер 16 Ст.3, швелер 30 Ст.3 та інші підтверджується рахунками на оплату №183 від 08.10.2021, №190 від 08.10.2020, видатковими накладними №159 від 08 жовтня 2020 року, №154 від 07 жовтня 2020 року (1т. а.с. 214-217).

Перевезення отриманого товару здійснювалось за договором про надання послуг перевезення, що підтверджується актом наданих послуг №8528 від 07.10.2020, №8531 від 08.10.2020 та ТТН №159 від 08 жовтня 2021 року, №154 від 07 жовтня 2020 року (1т. а.с. 218-221).

Постачальником складено та зареєстровано податкові накладні №168 від 07.10.2020, №169 від 08.10.2020 (1т. а.с. 222-223). Реєстрація податкових накладних податковим органом не заперечується.

Оплату за отриманий товар проведено в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №420 від 16.10.2020, №422 від 20.10.2020 та актом звірки взаємних розрахунків (1т. а.с. 226-228).

Щодо взаємовідносин з ТОВ «Трейдеко» суд зазначає наступне.

03 вересня 2020 року між ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ» (Виконавець) та ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» (Замовник) було укладено договір на закупівлю робіт №16/3 (2т. а.с. 1-11).

Відповідно до п.1.3 Договору Виконавець зобов`язаний виконати роботи, визначені договором, з матеріалу та виробів Виконавця і своїми засобами, якщо інше не встановлено Додатком №1 до Договору.

З метою своєчасного виконання умов укладеного договору у ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ» (Покупець) виникла необхідність придбати матеріали та з цією метою було укладено договір поставки товару №1-05/20 від 04.05.2020 з ТОВ «Трейдеко» (Постачальник) (1т. а.с. 230-231).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю матеріали згідно з Специфікацією - невід`ємна частина Договору, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та здійснити його оплату на умовах даного Договору.

Пунктом 3.6. Договору визначено, що товар поставляється на склад Покупця за рахунок та транспортом Покупця.

Згідно з п. 5.1. Договору ціна Договору складається з сум, підписаних Сторонами Специфікацій, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Отримання придбаного товару, а саме: лист сталевий 5 мм Ст.3, кутик 100x100x10, кутик 25x25x3, лист сталевий 8 мм Ст.3, лист сталевий 6 мм Ст.3, швелер 14 Ст.3, швелер 16 Ст.3, швелер 30 Ст.3 та інше підтверджується рахунками на оплату №1-05/20, №2-05/20 від 19.05.2020, видатковими накладними №1-05/20 від 19 травня 2020 року, №2-05/20 від 19 травня 2020 року (1т. а.с. 233-236).

Перевезення отриманого товару здійснювалось за договором про надання послуг перевезення, що підтверджується актом наданих послуг № 8019 від 20 травня 2020 року та ттн №1905-5 від 19 травня 2020 року (1т. а.с. 237-238).

Постачальником складено та зареєстровано податкові накладні №180, №181 від 19.05.2020. Реєстрація податкових накладних податковим органом не заперечується (1т. а.с. 240-241).

Оплату за отриманий товар проведено в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 331 від 02.09.2020 (1т. а.с. 244).

Крім того, для виконання умов укладеного договору № 16/3 між ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ» та ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» у позивача (Замовник) виникла необхідність у виготовлені комплекту коронуючих та осаджувальних електродів з матеріалів позивача, для чого було укладено договір про надання послуг від 20.04.2020 №1-04/20 з ТОВ «Трейдеко» (Виконавець) (2т. а.с. 86-91).

Відповідно до п. 1.1 Договору Виконавець за завданням (кресленням) Замовника зобов`язується надати послуги з виготовлення, механічної обробки, Т/О, збірці та ін., зазначених в специфікаціях, переданих Замовником матеріальних цінностей, а Замовник зобов`язується оплатити надані послуги.

Згідно п. 6.1.-6.2. Договору доставка заготовок Виконавцю і відправка деталей після надання послуги Замовнику проводиться транспортом і силами Замовника за рахунок його коштів. Передача заготовок Виконавцю та отримання деталей після надання послуги проводиться представником Замовника за актом прийому-передачі.

Пунктом 10.1. Договору встановлено, що вартість послуг вказана в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

З метою виконання договору здійснено передачу матеріалів у виробництво, що підтверджується актами приймання-передачі №1, №2 від 04.05.2020, № 3 від 06.05.2020, № 4 від 07.05.2020, № 5 від 08.05.2020, № 6 від 19.05.2020, №7- №16 від 20.05.2020, № 17- №21 від 29.05.2020 (2т. а.с. 92-112). Транспортування підтверджується ттн №0605-2 від 06.05.2020, №0805-4 від 08.05.2020, №0705-3 від 07.05.2020, №1905-6 від 19.05.2020, актами надання послуг перевезення №6 від 06.05.2020, №7/2 від 07.05.2020, №8 від 08.05.2020, №19/2 від 19.05.2020 (2т. а.с. 176-187).

Після виготовлення обумовленої договором продукції при передачі замовнику (ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ») було підписано Акти приймання -передачі робіт (надання послуг) №1- №16 від 25.05.2020 (2т. а.с. 116-132).

Транспортування товару підтверджується ТТН №2605-7, №2605-8, № 2605-9 від 26.05.2020, яке було здійснено на адресу замовника ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ», що підтверджується актами наданих послуг № 26/1, № 26/2, № 26/3 від 26 травня 2020 р. (2т. а.с. 133-141).

Виконавцем складено та зареєстровано податкові накладні № 158, №159, №160, №162, №163, №164, №165, №166, №167, №168, №169, №170, №171, №172, №179 від 25.05.2020 (2т. а.с. 144-160). Реєстрація податкових накладних податковим органом не заперечується.

Оплату проведено в повномуобсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №330 від 02.09.2020, №239 від 11.08.2020, №286 від 03.08.2020, №297 від 17.08.2020, №318 від 31.08.2020, №307 від 18.08.2020, №316 від 27.08.2020, №165 від 01.06.2020, №156 від 27.05.2020, №164 від 29.05.2020, №212 від 01.07.2020, №261 від 24.07.2020, №239 від 10.07.2020, №272 від 28.07.2020, №196 від 18.06.2020 (2т. а.с. 161-175).

Щодо взаємовідносин з ТОВ «Маунт Імпекс» суд зазначає наступне.

01 вересня 2019 року ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ» (Виконавець) уклало договір з АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» в особі директора ВП «ЗАПОРІЗЬКА ТЕПЛОВА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ» про надання послуг №3394-ДЭ-ЗаТЭС з ремонтування електрофільтрів нитки А,Б енергоблоку ст. 4 на Запорізькій тепловій електричній станції АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (2т. а.с.188-196).

Відповідно до п.5.3 Договору послуги надаються частково з матеріалів та запасних частин Виконавця, вартість яких входить до ціни Договору. Якість ТМЦ повинна підтверджуватися сертифікатами якості. До акту надання послуг в обов`язковому порядку повинні надаватися Акти вхідного контролю використаних ТМЦ Виконавця, а також документ, який підтверджує їх вартість. Замовник частково надає Виконавцю товаро матеріальні цінності для надання послуг, вартість яких не входить до ціни.

Для виконання умов укладеного договору у ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ» (Замовник) виникла необхідність у виготовлені коронуючих електродів та осаджувальних електродів. З метою виконання договору було укладено договір про надання послуг № 1-11/19 від 04 листопада 2019 року з ТОВ «Маунт Імпекс» (Виконавець) (3т. а.с. 12-15).

Відповідно до п. 1.1 Договору Виконавець за завданням (кресленням) Замовника зобов`язується надати послуги з виготовлення, механічної обробки, Т/О, збірці та ін., зазначених в специфікаціях, переданих Замовником матеріальних цінностей, а Замовник зобов`язується оплатити надані послуги.

Згідно п. 6.1.-6.2. Договору доставка заготовок Виконавцю і відправка деталей після надання послуги Замовнику проводиться транспортом і силами Замовника за рахунок його коштів. Передача заготовок Виконавцю та отримання деталей після надання послуги проводиться представником Замовника за актом прийому-передачі.

Пунктом 10.1. Договору встановлено, що вартість послуг вказана в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

На виконання умов договору було здійснено передачу матеріалів у виробництво, що підтверджується актами приймання- передачі № 1 від 27.11.2019, № 2 від 28.11.2019, № 4 від 29.11.2019, № 5 від 29.11.2019, № 7 від 01.12.2019, №6 від 01.12.2019 (3т. а.с.17-22). Транспортування підтверджується ттн №271119-1, №271119-2 від 27.11.2019, №281119-1 від 28.11.2019, №291119-1, №291119-2, №291119-3 від 29.11.2019, №011219-1, №011219-2 від 01.12.2019, актами надання послуг перевезення №6 від 06.05.2020, №7/2 від 07.05.2020, №8 від 08.05.2020, №19/2 від 19.05.2020 (3т. а.с.77-92).

Після виготовлення обумовленої договором продукції при передачі замовнику (ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ») було підписано Акти приймання-передачі робіт (надання послуг) № 1, №2 від 16.12.2019, №3 від 17.12.2019, №4 від 18.12.2019, № 5 від 19.12.2019, № 6 від 20.12.2019, №7 - №21 від 16.12.2019, №22 - №30 від 17.12.2019, №31 - №39 від 18.12.2019, №40 - №46 від 19.12.2019, №47, №48 від 20.12.2019, №49 від 19.12.2019 (3т. а.с. 23-71).

Транспортування товару підтверджується ТТН №161219-1, №161219-2 від 16 грудня 2019 року, №171219-1, № 171219-2 від 17.12.2019, № 181219-1, № 181219-2 від 18.12.2019, №191219-1, № 191219-2 від 19.12.2019, № 201219-1 від 20.12.2019 (3т. а.с.93-110).

Виконавцем складено та зареєстровано податкові накладні №81, №82, №811, №812, №813, №814, №815, №816, №821, №822, №823, №824, №825, №826, №827, №828, №829 від 16.12.2019, №83, №831, №832, №833, №834, №835, №836, №837, №838, №839 від 17.12.2019, №84, №841, №842, №843, №844, №845, №846, №847, №848, №849 від 18.12.2019, №85, №851, №852, №853, №854, №855, №856, №857, №185 від 19.12.2019, №86, №861, №862 від 20.12.2019 (3т а.с.111-159). Реєстрація податкових накладних податковим органом не заперечується.

Оплату проведено в повному обсязі, що підтверджують платіжні доручення № 49 від 14.02.2020, № 52 від 17.02.2020, № 59 від 20.02.2020, № 61 від 26.02.2020, №126 від 04.05.2020 (3т.а.с.160-164).

Щодо взаємовідносин з ТОВ «Східтрейд» суд зазначає наступне.

03 вересня 2020 року було укладено договір на закупівлю робіт №16/15 між ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ» (Виконавець) та ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» (Замовник) на капітальний ремонт золовловлювальних пристроїв блоку ст. №2 Вуглегірської ТЕС (3т. а.с. 173-184).

Відповідно до п.1.3 Договору Виконавець зобов`язаний виконати роботи, визначені договором, з матеріалу та виробів Виконавця і своїми засобами, якщо інше не встановлено Додатком №1 до Договору.

Для виконання умов укладеного договору у ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ» (Замовник) виникла необхідність у виготовлені коронуючих електродів та осаджувальних електродів та з метою виконання договору було укладено договір про надання послуг №1СЕ-0920 від 14 вересня 2020 року з ТОВ «Східтрейд» (3т. а.с. 218-222).

Відповідно до п. 1.1 Договору Виконавець за завданням (кресленням) Замовника зобов`язується надати послуги з виготовлення, механічної обробки, Т/О, збірці та ін., зазначених в специфікаціях, переданих Замовником матеріальних цінностей, а Замовник зобов`язується оплатити надані послуги.

Згідно п. 3.1.-3.2. Договору доставка заготовок Виконавцю і відправка деталей після надання послуги Замовнику проводиться транспортом і силами Замовника за рахунок його коштів. Передача заготовок Виконавцю та отримання деталей після надання послуги проводиться представником Замовника за актом прийому-передачі.

Пунктом 8.1. Договору встановлено, що вартість послуг вказана в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

На виконання умов договору було здійснено передачу матеріалів для виробництва, що підтверджується актами приймання-передачі №1 від 16.09.2020, №2 від 17.09.2020, №3 від 02.10.2020, № 4 від 07.10.2020, № 5 від 08.10.2020, №6 від 26.10.2020, № 7 від 27.10.2020, №8 від 28.10.2020, № 9 від 02.11.2020, № 10 от 02.11.2020, № 11 від 03.11.2020, №12 від 04.11.2020, № 13 від 09.11.2020, №14 від 12.11.2020 (3т. а.с. 224-237).

Після виготовлення обумовленої договором продукції при передачі замовнику (ТОВ «СІТІ ЕНЕРДЖИ») було підписано Акт приймання -передачі робіт (надання послуг) № 1, №2 від 05.10.2020, №3, №4 від 08.10.2020, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11 від 28.10.2020, №12, №13 від 29.10.2020, №14, №15, №16, №17 від 03.11.2020, №18, №19 від 04.11.2020, №20, №21 від 05.11.2020, №22, №23 від 10.11.2020, №24, №25 від 13.11.2020 (3т. а.с. 242-250, 4т. а.с.1-16).

Транспортування товару підтверджується ТТН №1-1020 від 05.10.2020, №2-1020 від 08.10.2020, №3-1020, №4-1020 від 28.10.2020, №5-1020 від 29.10.2020, №1-1120 від 03.11.2020, №2-1120 від 04.11.2020, 3-1120 від 05.11.2020, №4-1120 від 10.11.2020, №5-1120 від 13.11.2020 (4т. а.с. 26-45)

Виконавцем складено та зареєстровано податкові накладні №13, №14 від 05.10.2020, №15, №16 від 08.10.2020, №25, №26, №27, №28, №29, №30, №31 від 28.10.2020, №32, №33 від 29.10.2020, №49, №50, №51, №52 від 03.11.2020, №56, №57 від 04.11.2020, №58, №59 від 05.11.2020, №60, №61 від 10.11.2020, №64, №65 від 13.11.2020 (4т. а.с. 55-79). Реєстрація податкових накладних податковим органом не заперечується.

Оплату проведено в повному обсязі, що підтверджують платіжні доручення №429 від 22.10.2020, №434 від 27.10.2020, №446, №445 від 30.10.2020, № 461, №460 від 06.11.2020, №474 від 23.11.2020, № 480 від 25.11.2020, №487 від 30.11.2020, №506 від 07.12.2020, №510 від 08.12.2020, №529 від 17.12.2020, №535 від 21.12.2020, №12 від 05.01.2021, №15 від 06.01.2021, №17 від 11.01.2021, №23 від 14.01.2021, №50 від 22.01.2021, №61 від 25.01.2021, №66 від 27.01.2021, №71 від 01.02.2021, №82 від 03.02.2021, №87 від 05.02.2021, №92 від 11.02.2021, №97 від 15.02.2021, №104 від 18.02.2021 (4т. а.с. 80-105).

За результатами дослідження доказів у справі, щодо посилань представника відповідача у відзиві на дані Єдиного реєстру податкових накладних та Інформаційно-аналітичної системи ДПС України, суд зазначає таке.

У постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 04.09.2018 по справі №818/1249/17, суд зазначив: суд визнає, що сумніви або припущення у будь-якому випадку не можуть бути доказами податкового правопорушення, прийнятним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що припущення відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також розсуд можливості виконання ними певних видів діяльності не є доказами в межах податкових правовідносин. Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати ними (контрагентами) податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування податкового зобов`язання поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Таким чином, суд доходить висновку, що предметом дослідження контролюючим органом під час перевірки мають бути первинні документи.

Суд встановив, що контролюючим органом не проведена зустрічна перевірка контрагентів позивача.

Втім, посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.07.2018 у справі № 817/1339/17 (п. 19).

У свою чергу, оцінюючи надані позивачем первинні документи за правовідносинами з контрагентами, суд зазначає таке.

Згідно із статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, будь-які документи мають силу первинних лише в разі здійснення господарської операції та можуть братися для підтвердження даних податкового обліку.

Відповідно до ч.ч. 2 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до вимог п. 2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Суд зазначає, що стан виконання податкових обов`язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв`язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов`язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту має значення не те, які зобов`язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 статті 198 ПК України).

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною.

Отже, право платника податків на збільшення валових витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів виключно у разі фактичного здійснення платником податків господарської операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, а тому не можуть бути підставою для врахування фінансових показників господарської операції в податковому обліку платника. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

У разі фактичного здійснення господарської операції певні недоліки, допущені в первинних документах, не є безумовною підставою для їх оцінки такими, що вони не є підставою для ведення платником податків податкового обліку, за умови, що в своїй сукупності ці документи складають цілісну картину господарської операції, факт здійснення якої не викликає сумнів.

При цьому вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту/витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі №804/12339/13-а.

Дослідивши надані позивачем первинні документи, які були надані контролюючому органу під час перевірки, враховуючи вищевикладені норми матеріального права та висновки Верхового Суду щодо застосування вказаних норм матеріального права, суд дійшов висновку, що позивачем до матеріалів справи надано сукупність первинних та інших документів, які в умовах звичайної ділової практики супроводжують та підтверджують фактичне вчинення платником податків господарських операцій, зокрема: договори, податкові накладні, платіжні доручення, видаткові накладні, товаро-транспортні накладні, акти виконаних послуг, які у сукупності не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення підприємством господарських операцій чи їх невідповідності з господарською діяльністю позивача, та не свідчать про відсутність у позивача підстав для формування задекларованих позивачем податкових вигод у вказаному періоді.

Аналізуючи складені між позивачем та його контрагентами первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов`язань та капіталу позивача.

На час укладання договорів, контрагенти позивача були платниками ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованими у Єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців.

У свою чергу, відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності та спростування вищенаведених доводів позивача.

Також, чинним законодавством не передбачено відповідальність платника податків за невиконання чи не належне виконання його контрагентами свої податкових зобов`язань.

Суд зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість належить з`ясовувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

Нормами п.п. 200.1, 200.2 і 200.4 ст. 200 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

Пунктом 198.5 ст. 198 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Виходячи з аналізу наведених норм Податкового Кодексу України в сукупності, суд дійшов висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Також суд враховує, що податкові накладні за вказаними господарськими операціями були зареєстровані в ЄРПН, що не спростовується відповідачем.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем надано належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, суд вважає, що відповідачем неправомірно зроблено висновок про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, а тому податкові повідомлення-рішення №8 та №8 від 14 липня 2021 року є протиправними та позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Суд вважає неправомірними доводи податкового органу, викладенні в акті перевірки, про відсутність у контрагента позивача ТОВ «Східтрейд» необхідних умов для здійснення господарської діяльності, зокрема, відсутність трудових ресурсів, як на підставі не підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача, оскільки відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди позивачем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

До того ж, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати ними податку до бюджету, а тому, якщо останні не виконали своїх зобов`язань щодо сплати податку або мінімізували свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ за наявності факту реального вчинення господарських операцій, як у даній ситуації, та у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.08.2018 року у справі №820/8206/15.

Докази визнання недійсними у визначеному законом порядку вказаних вище договорів у матеріалах справи відсутні.

Суд також відхиляє посилання контролюючого органу на аналіз інформації баз даних ДПС, яким встановлено відсутність реального ланцюга постачання реалізованих товарно- матеріальних цінностей, з огляду на те, що правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача його безпосередніми контрагентами.

Наведена правова позиція узгоджується з викладеною у постанові Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №2а/0470/4526/12, від 19.03.2021 по справі №460/143/19, від 26.07.2021 по справі №813/3806/16.

Підстав для відступу від згаданих вище правових позицій Верховного Суду відповідачем не наведено.

Також, суд зазначає, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вищенаведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі "Булвес АД проти Болгарії" (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Крім того, рішення ЄСПЛ "Булвес АД проти Болгарії", як на звичну практику країн Європейського Союзу в питанні відповідальності платників податку за податкові делікти посилається на два рішення Суду Європейського союзу: об`єднане рішення (консультативний висновок) Суду ЄС від 12 січня 2006 року в справі Optigen Ltd (C354/03), Fulcrum Electronics Ltd (C355/03) and Bond House Systems Ltd (C484/03) v Commissioners of Customs Ц Excise і об`єднане рішення Суду ЄС від 6 липня 2006 року в справі Axel Kittel v. Belgian State, (C439/04) і Belgian State v. Recolta Recycling (SPRL, C440/04) (ECR 2006, page I0616).

Так, у рішенні Суду ЄС від 12 січня 2006 року зазначається:... право на вирахування податку на додану вартість особою, що має статус платника ПДВ, яка здійснює відповідні операції, не може зачіпатися тією обставиною, що в ланцюгу поставок, в яку входять зазначені операції, попередня або наступна операція будуть пов`язані з шахрайством при сплаті податку на додану вартість, про яку платник податку не знав та не міг знати.

В даному випадку, контролюючим органом не доведено недобросовісність платника податку ТОВ СІТІ ЕНЕРДЖИ у взаємовідносинах з ТОВ «Торгова Фірма «Кронос», ТОВ «Маунт Імпекс», ТОВ «Трейдеко», ТОВ «Мілкі-Трейд», ТОВ «Східтрейд», у встановленому законом порядку.

Слід зауважити, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них роботи та послуги, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Такий висновок узгоджується із позицією колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 27.03.2018 по справі №816/809/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку позивача акт перевірки не містить, що свідчить про правомірність відображення господарських операцій з придбання товарів у бухгалтерському та податковому обліку позивача і спричинення реальних змін майнового стану платника податків.

Проте, як вбачається з акту перевірки, який став підставою для прийняття спірних рішень, податковим органом взагалі не досліджувались господарські операції між позивачем та зазначеними контрагентами, за наслідками яких позивачем формувався податковий кредит. Висновки про завищення позивачем податкового кредиту зроблені не з огляду на вищенаведені норми матеріального права, а з огляду на фінансово-господарську діяльність контрагентів позивача, яка, на думку податкової служби, свідчить про відсутність реального характеру здійснення господарської діяльності.

Так, невиконання контрагентом своїх обов`язків перед бюджетом не може бути підставою для неможливості формування податкового кредиту на підставі господарських операцій інших суб`єктів господарювання, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому до відповідальності може бути притягнутий лише порушник, яким у даному випадку позивач не є.

Виходячи з вимог Податкового кодексу України, підтвердженням факту здійснення господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та підставою для нарахування податкового кредиту і податкового зобов`язання з податку на додану вартість є податкова накладна. Тож, на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати на підставі цивільно-правових угод.

Вказана позиція підтверджена Верховним Судом 16.01.2018 під час розгляду справ №820/4648/13-а, № 826/1398/14, № 2а-3404/12/1370, 18.01.2018 у справі № 2а-13944/12/2670, 08.05.2018 у справі № 815/3526/17, 08.05.2018 у справі № 814/937/15.

Також, слід зазначити, що акт перевірки фактично не містить посилань на відсутність документів бухгалтерського обліку та порушення саме позивачем будь-яких норм чинного податкового законодавства України.

Посилання на припущення, аналітичні узагальнюючі висновки щодо діяльності контрагента, є неприйнятними у якості доказів конкретних податкових правопорушень щодо підстав та порядку формування податкового кредиту, оскільки в основі формування податкового кредиту лежить факт здійснення конкретної господарської операції, який потребує доведення або спростування обставин саме здійснення цієї господарської операції. Будь-які припущення, аналітичні викладки, узагальнюючі висновки можуть мати місце виключно на підставі встановлення, дослідження та підтвердження обставин здійснення господарської операції (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 12.04.2018 справа №804/698/26).

Таким чином, суд не бере до уваги доводи відповідача з посиланням на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.03.2018 по справі №816/809/17, від 26.06.2018 по справі №826/3006/14 та 06.02.2018 у справі №821/589/17, від 09.06.2021 по справі №640/15850/20.

Також суд бере до уваги, що податковий орган не надав доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності свого рішення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ ЕНЕРДЖИ" (, адреса: 61001, м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 35) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України (адреса: 61002, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, код ЄДРПОУ ВП 43983495) про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області №8, №8 від 14 липня 2021 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ ЕНЕРДЖИ" () судові витрати в розмірі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України (код ЄДРПОУ ВП 43983495).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 26 листопада 2021 року.

Суддя О.В.Шевченко