Справа № 755/19563/21
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2021-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/404/21
У Х В А Л А

про передачу позовної заяви за підсудністю

"26" листопада 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., вивчивши матеріали адміністративної позовної заяви громадянина Сирійської Республіки ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС України у місті Києві та Київській області, третя особа: Управління міграційної поліції Головного управління національної поліції у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в`їзду в Україну, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва 18.11.2021 надійшла позовна заява громадянина Сирійської Республіки ОСОБА_1 до ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області, третя особа: Управління міграційної поліції Головного управління національної поліції у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в`їзду в Україну, яку передано у провадження судді Катющенко В.П., в порядку визначеному ст. 18 КАС України.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області від 29.07.2021 про заборону в`їзду в Україну громадянину Сирійської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 3 роки; за рахунок бюджетних асигнувань ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області відшкодувати позивачу витрати на правову допомогу у розмірі 13 500 грн та 908 грн оплати судового збору.

Вивчивши матеріали адміністративної позовної заяви, суд доходить наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Правила щодо підсудності адміністративних справ, які підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, тобто розмежування компетенції по розгляду і вирішенню підвідомчих суду адміністративних справ всередині системи судів адміністративної юрисдикції, визначені в Главі 2 КАС України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів чітко визначено положеннями ст. 20 КАС України, згідно з п. 3 ч. 1 якої місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію .

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 20 КАС України).

За приписами ч. 1 ст. 288 КАС України до місцевого загального суду як адміністративного суду подаються позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України.

Оскільки за змістом позовної заяви судом встановлено, що предметом оскарження не є рішення суб`єкта владних повноважень щодо примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, то убачається відсутність підстав для визначення підсудності розгляду даної справи місцевому загальному суду.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За вимог п.1 ч. 3 ст. 317 КАС України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Таким чином, враховуючи, що інститут предметної юрисдикції розмежовує компетенцію адміністративних судів, Дніпровський районний суд м. Києва, який є місцевим загальним судом, доходить висновку, що цей позов йому не підсудний.

За нормою п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо: при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Приймаючи до уваги предмет спору, суддя доходить висновку, що вказаний позов не підсудний Дніпровському районному суду м. Києва, у зв`язку з чим підлягає передачі до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 19, 20, 25, 29, 248 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну позовну заяву громадянина Сирійської Республіки ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС України у місті Києві та Київській області, третя особа: Управління міграційної поліції Головного управління національної поліції у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в`їзду в Україну - передати за підсудністю на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва (01051, м. Київ, вул. Болбочана Петра, 8, корпус 1).

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки http://dn.ki.court.gov.ua.

Суддя: