Справа № 420/19593/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним рішення про відмову у перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з наступними вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення № 14736-15439/П-02/8-1500/21 про відмову у перерахунку пенсії за період роботи з 01.01.2004-31.01.2010 року, винесеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати при призначенні пенсії страховий стаж ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.2004 по 31.01.2010 року, протягом якого працював в ТОВ «ГРАНД», ТОВ «Транс Експрес», закритому акціонерному товаристві «Болградський виноробний завод».

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є інвалідом ІІІ групи безстроково та з квітня 2019 року отримує пенсію по інвалідності у розмірі 50 відсотків пенсії за віком. В 2019 році позивач звертався до пенсійного органу щодо виплати пенсії або грошової допомоги, в пенсійному фонді порахували його страховий стаж на підставі відомостей з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування згідно з яким трудовий стаж позивача розпочинається лише з 2010 року. У серпні 2021 року позивач подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заяву про перерахунок пенсії, де просив зарахувати трудовий стаж з 1986-2004 рік та з 2004-2010 рік. Відповідач зарахував трудовий стаж з 1986-2004 рік, однак відповідач не врахував стаж роботи за період з 01.01.2004 по 31.01.2010 року протягом якого позивач працював в ТОВ «ГРАНД», ТОВ «ТРАН ЕКСПРЕС», закритому акціонерному товаристві «Болградський виноробний завод», мотивуючи своє рішення тим, що страхові внески за позивача не сплачувалися та звіти підприємствами не подавалися, тому зарахувати до страхового стажу зазначений період роботи відсутні підстави. За даними трудової книжки в 2002-2006 році позивач працював директором ТОВ «Гранд», з 2006-2007 рік позивач працював заступником директора ТОВ «Тран Експрес», з 2007-2010 рік позивач працював менеджером у закритому акціонерному товаристві «Болградський виноробний завод». Несплата ТОВ «Гранд», ТОВ «Тран Експрес» та Закритим Акціонерним товариством «Болградський виноробний завод» за ОСОБА_1 страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа. Сам факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду України із заробітної плати позивача за відсутності його вини, не є підставою для відмови у зарахуванні стажу роботи.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 року було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження по справі та встановлено порядок її розгляду у вигляді письмового провадження. Одночасно витребувано від ГУ ПФУ в Одеській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1

24 листопада 2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.02.2019 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст. 33 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсії обчислено з врахуванням страхового стажу у розмірі 22 роки 11 місяців (враховано період трудової діяльності по 06.06.2018 року), додаткового стажу - 10 років 06 місяців та середньомісячного заробітку 4285,56 грн. До страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 01.01.2004 по 31.01.2010 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) відсутня iнформацiя про таку роботу, тобто відповідними підприємствами страхові внески за ОСОБА_3 не сплачувались, вiдповiдна звiтнiсть до органу Пенсійного фонду не надавалась. Зарахування страхового стажу здійснюється з врахуванням законодавчих норм визначених Законом №1058, на підстав відомостей персоніфікованого обліку, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058. З 1 січня 2004 року стаж напряму пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. До 1 січня 2004 року стаж вимірювався часом роботи (і це був трудовий стаж), після цієї дати - сумою фактично сплачених страхових внесків. Відповідач вважає, що ним правомірно не зараховано до страхового стажу відносно ОСОБА_4 періоди роботи з 01.01.2004 року по 31.01.2010 року у зв`язку з відсутністю належних повноважень в підтвердженні страхового стажу роботи. Такі повноваження законодавцем покладено на страхувальника, тобто на підприємства, де працював позивач, в тому числі, якщо вони зняті з обліку (ТОВ «Гранд», ТОВ «Транс Експрес», ЗАТ «Болградський виноробний завод»).

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У справах, визначених частиною першою статті 263 КАС України, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи через загальні захворювання та отримує відповідну пенсію. Інвалідність встановлена безстроково.

В серпні 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії по інвалідності, оскільки при призначенні йому пенсії по інвалідності в 2019 році відповідачем був зарахований страховий стаж позивача на підставі відомостей з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно з яким страховий стаж позивача розпочинається з 2010 року.

В подальшому, як вбачається з листа відповідача від 25.08.2021 року, пенсійним органом було перераховано пенсію позивача з 25.02.2019 року при страховому стажі 22 роки 11 місяців, додатковому стажі 10 років 6 місяців. Оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про періоди роботи з 01.01.2004 по 31.01.2010 року та як страхові внески за позивача не сплачувались та звіти підприємствами не подавались, то відсутні підстави для зарахування до страхового стажу зазначений період роботи.

З трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , серед іншого, вбачаються такі періоди роботи:

02.01.2002 - 25.09.2006 року директор ТОВ «ГРАНД» (запис № 16-17);

01.12.2006 02.08.2007 року заступник директора ТОВ «ТРАН ЕКСПРЕС» (запис № 18-19);

03.08.2007 31.01.2010 року менеджер ЗАТ «Болградський виноробний завод» (запис № 20-21).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 48 Конституції України кожному гарантується право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до пункту 21 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, якім на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52,

54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 2 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі за текстом Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637). Згідно з п. 1-3 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

З огляду на викладене, суд вважає вірними доводи відповідача в наданому до суду відзиві щодо законодавчого визначення відповідальною особою саме страхувальника (підприємство) за недотримання обов`язку по сплаті страхових внесків. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Відтак, внаслідок невиконання ТОВ «Гранд», ТОВ «Тран Експрес» та ЗАТ «Болградський виноробний завод» обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в свої постанові від 27.03.2018 року по справі № 208/6680/16-а, зазначив, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення певного періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцем, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періодів роботи в ТОВ «Гранд», ТОВ «Тран Експрес» та Закритим Акціонерним товариством «Болградський виноробний завод» у зв`язку з несплатою страхових внесків до Пенсійного фонду України.

У контексті з викладеним слід зазначити, що умови підтвердження пільгового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.03.2021 у справі № 423/757/17, 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.

З огляду на викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області слід зобов`язати врахувати при призначенні пенсії страховий стаж ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.2004 по 31.01.2010 року протягом якого він працював в ТОВ «Гранд», ТОВ «Тран Експрес» та ЗАТ «Болградський виноробний завод».

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що вимоги позивача належать до задоволення шляхом визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 14736-15439/П-02/8-1500/21 від 25.08.2021 року у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2004 року по 31.01.2010 року та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2004 по 31.01.2010 року в ТОВ «ГРАНД», ТОВ «Транс Експрес», закритому акціонерному товаристві «Болградський виноробний завод».

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача є належним та достатнім.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією про сплату № 18912-10 від 12.10.2021 року позивач при поданні позову сплатив судовий збір у розмірі 908,00 гривень, тому ці витрати слід присудити на його користь за рахунок асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Керуючись статтями 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 14736-15439/П-02/8-1500/21 від 25.08.2021 року у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2004 року по 31.01.2010 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2004 по 31.01.2010 року в ТОВ «ГРАНД», ТОВ «Транс Експрес», закритому акціонерному товаристві «Болградський виноробний завод».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук