Справа № 300/1521/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1521/21 пров. № А/857/15131/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Качмара В.Я.,Большакової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року (головуючий суддя Гундяк В.Д., м. Івано-Франківськ, повний текст складено 07.07.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення № 29 від 20.08.2020 та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку і просить скасувати таке та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-50цс15, правовий статус земельних ділянок лісового фонду визначається нормами земельного та лісового законодавства відповідно до їх цільового призначення за даними земельного кадастру.

Документи, які підтверджують право лісогосподарських підприємств на земельні ділянки, є державні акти на право постійного користування земельними лісовими ділянками або планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Отже, при розгляді справи суд має встановлювати правовий статус земельної ділянки та їх цільове призначення за даними земельного кадастру.

Відсутність у лісогосподарського підприємства свідоцтва про право власності на земельну ділянку не свідчить про відсутність такого права, оскільки за положеннями пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України, такими документами можуть бути планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Таким чином, земельні ділянки у межах населеного пункту, зайнятті зеленими насадженнями, віднесені до категорії лісів, належать до земель лісогосподарського призначення та можуть належати лісогосподарському підприємству, якщо це підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка має статус земельної ділянки лісогосподарського призначення та на час прийняття оспорюваних рішень перебувала в постійному користуванні ДП «Верховинське лісове господарство», хоча жодних належних та допустимих доказів з даного приводу у матеріалах справи немає.

Позивачем при зверненні до сільської ради та до суду було надано довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), виданої відділом Головним управлінням Держгеокадастру у Івано-Франківській області від 26.06.2020 № 0-9-0.22-190/162-20, згідно якої станом на 01.01.2016 на території Кривопільської сільської ради присілок Буков`ян в межах населеного пункту обліковується 202,8640 га. загальної площі земель, з них сільськогосподарські землі які не надані у власність і пропонуються ОСОБА_1 , становлять 2 га із земель сільськогосподарського призначення.

Апелянт вважає, що дана довідка підтверджує факт приналежності даної земельної ділянки до земель сільскогосподарського призначення по крайній мірі станом на 2016 рік.

За змістом абзацу 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VІ (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №3613-VІ), державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Частиною 2 статті 21 Закону №3613-VI встановлено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення (пункт «а»).

Як закріплено пунктом 3 Порядку ведення Державного земельного кадастру, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Порядок), документи в паперовій формі, які створюються під час ведення Державного земельного кадастру, витяги з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру, довідки, що містять узагальнену інформацію про землі (території), викопіювання з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру, кадастрові плани земельних ділянок та інші документи створюються шляхом роздрукування їх електронної (цифрової) форми за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Наказом Державного комітету статистики України від 05.11.1998 №377 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6- зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)», що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.12.1998 за №788/3228, було затверджено і введено в дію форми державної статистичної звітності, зокрема, №6-зем "Звіт про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності».

Довідки вказаної форми (№6-зем) №102 від 27.02.2015 і №28-20.23-0.4-119/14-16 від 29.04.2016, згідно з якими, спірна земельна ділянка орієнтовною площею 15.5 га, на якій знаходяться промислові об`єкти поля фільтрації, віднесена до земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення, угіддя рілля, з агровиробничою групою ґрунтів, що віднесені до особливо цінних земель, були видані відповідачем на запити позивача.

01.03.2016 набрав чинності Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.12.2015 №337 «Про затвердження форм адміністративної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 11-зем, 12-зем, 15-зем, 16-зем) та Інструкцій щодо їх заповнення», що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за №133/28263, пунктом 2 якого Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру зобов`язано до 01.07.2016 забезпечити перенесення даних державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№6-зем, ба-зем, 6б-зем, 2-зем) до передбаченої цим наказом звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 11-зем, 12-зем, 15-зем, 16-зем) та забезпечити, починаючи з 01.07.2016 кількісний облік земель відповідно до затверджених цим наказом форм адміністративної звітності.

Системний аналіз норм Порядку та Закону №3613-VI дає підстави для висновку, що відомості щодо цільового призначення землі у довідках державної статистичної звітності, в тому числі №6-зем, вказуються на основі інформації, яка міститься у Державному земельному кадастрі.

Натомість, до Державного земельного кадастру така інформація щодо цільового призначення певної земельної ділянки вноситься на підставі відповідної документації із землеустрою (частина 2 статті 21 Закону №3613-VІ).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до Кривопільської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області із заявою, в якій просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,000 га за адресою с. Кривопілля присілок Буков`ян.

20.08.2020 рішенням Кривопільської сільської ради у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки було відмовлено, у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка перебуває в масиві лісового фонду.

Розглядаючи спір суд першої інстанції врахував, що відповідно до частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно пункту «в» частини 3 статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Приписами частини 6 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Абзацом 1 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення щодо відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою визначено те, що земельна ділянка знаходиться в масиві лісового фонду.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною 1 ст. 55 Земельного кодексу України передбачає, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

У відповідності до статті 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Статтею 17 Лісового кодексу України встановлено, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

До здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, які до набрання чинності Земельним кодексом України передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування (Пункт 5 розділу VІІІ Прикінцевих положень Лісового кодексу України).

Як з`ясовано судом першої інстанції, згідно листа Державного підприємства «Верховинський лісгосп» від 31.05.2021 за №04-15/59-129, земельна ділянка площею 2,0 га, яку позивач мав намір одержати у власність для ведення особистого селянського господарства, відноситься до земель лісового фонду Державного підприємства «Верховинський лісгосп».

Суд першої інстанції вірно вважав, що не заслуговують на увагу посилання позивача на довідку від 26.06.2020 за №0-9-0.22-190/162-20 відділу Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області у Верховинському районі, оскільки інформація зазначена в ній станом на 01.01.2016, а із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_1 звернувся до Кривопільської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області 22.07.2020.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року по справі № 300/1521/21- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.Я. Качмар

О.О. Большакова

повний текст складено 25.11.2021