Справа № 243/10694/21
Суддя: Мінаєв І. М.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Мінаєв І.М.

за участю секретаря судового засідання Добродум Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Слов`янську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

05 жовтня 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування постанови поліцейського Коновалова О.С., мотивуючи свої вимоги порушенням такими протиправними діями суб`єкта владних повноважень його прав та законних інтересів щодо незаконного притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що 25.09.2021 відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, згідно з якою він був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП, а саме керував транспортним засобом пасивної безпеки та був не застебнутий ременем безпеки та не мав посвідчення водія категорії В, чим порушив п.п.2.3 (в), 2.1 (а) ПДР України. Зазначає, що таких правопорушень він не вчиняв, оскільки був пристебнутий ременем безпеки та мав посвідчення водія з категорією В та С. Оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис на підтвердження скоєння адміністративного правопорушення. Відеофіксація не здійснювалася, відеозапис йому не надавався. Під час винесення постанови поліцейським не встановлювалися обставини, визначені ст.280 КУпАП, справа була розглянута всупереч ст.268 КУпАП за його відсутності, оскільки бланк поліцейський заповнював у своєму автомобілі. Окрім того, поліцейським безпідставно було розглянуто справу на місці зупинки транспортного засобу, в той час як справа мала розглядатися за місцезнаходженням органу. Посилаючись на наведені обставини просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Позивач підтвердив, що на час складання постанови він не мав посвідчення водія категорії В, керував транспортним засобом та відпрацьовував навички практичного управління транспортним засобом разом з батьком. Він не був пристебнутий ременем безпеки, але поліцейським були допущені порушення діючого законодавства під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, тому просив задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні.

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги не визнаються у повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не складався у зв`язку з віднесенням розгляду справи про адміністративне правопорушення до компетенції Національної поліції у відповідності до п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Невизнання позивачем своєї провини у вчиненні адміністративних правопорушень відповідачем розцінюється як спосіб уникнути адміністративної відповідальності. Під час винесення постанови позивач відмовився від підпису в постанові, при цьому жодних зауважень, заперечень, пояснень чи клопотань не надав. З відеозапису вбачається, що позивач не був пристебнутий ременем безпеки, а під час перевірки його посвідчення водія НОМЕР_1 від 13.08.2021 було встановлено, що у нього відсутній дозвіл на право керування автомобілями категорії В. Посилаючись на безпідставність позовних вимог просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що станом на 25.09.2021 його син ОСОБА_1 посвідчення водія категорії В не мав, відпрацьовував навички керування автомобілем, в цей час не був пристебнутий ременем безпеки.

Вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об?єктивно оцінивши докази, надані сторонами, суд встановив наступне.

Постановою від 25.09.2021 серії БАА № 811353, винесеною поліцейським СРПП ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області сержантом поліції Коноваловим О.С. до водія транспортного засобу ОСОБА_1 на підставі розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення застосовано за вчинення правопорушень, передбачених частиною 5 статті 121, частиною 2 ст.126 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3400 грн. При викладенні суті скоєного правопорушення у постанові зазначено, що ОСОБА_1 25.09.2021 о 14 годині 55 хвилин по вул.Центральній у смт.Олександрівка керував транспортним засобом ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_2 , обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 (в) ПДР України та не мав посвідчення водія відповідної категорії В, а саме не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1 (а) ПДР України (а.с.3).

Частиною п`ятою статті 121 КУпАП визначена адміністративна відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Пунктом 2.3.в ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;

Частиною другою статті 126 КУпАП визначена адміністративна відповідальність водіїв транспортних засобів за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування транспортним засобом.

Пунктом 2.1.а ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до вимог ч.3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право: залишити рішення суб?єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб?єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб?єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Як зазначає позивач ОСОБА_1 у позовній заяві, поліцейським незаконно було розглянуто справу на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, що суперечить рішенню Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. Оцінюючи доводи позивача в цій частині, суд виходить з наступного.

Зі змісту рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. вбачається, що складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу. Таким чином, аналізуючи зміст вищезазначеного рішення Конституційного суду України, суд приходить до переконання, що розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення (у скороченому провадженні без складання протоколу про адміністративне правопорушення) відбувається лише за адміністративні правопорушення, визначені законом.

Після ухвалення 26 травня 2015 року Конституційним судом України цього рішення 14 липня 2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за № 596 VІІІ, відповідно до п.38 ч.1 якого до ст.258 КУпАП внесено зміни, а саме, після частини першої доповнено новою частиною такого змісту: Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Зазначений закон набрав чинності 08 серпня 2015 року.

Статтею 222 КУпАП визначено перелік адміністративних правопорушень, які належать до підвідомчості органів Національної поліції України, до яких належать, зокрема адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 р. (далі - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компентенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених деякими статтями КУпАП, у тому числі і ч.1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до п.2 розділу ІІІ цієї Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до переконання, що законодавчо закріплене скорочене провадження по адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.5 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП та не суперечить рішенню Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. Враховуючи вищенаведене, доводи позивача у цій частині суд визнає безпідставними. Посилання позивача на позбавлення його можливості скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП, обґрунтовуються розглядом справи на місці зупинки транспортного засобу, тому також судом до уваги не приймаються.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, за порушення правил користування засобами пасивної безпеки та відсутність посвідчення водія відповідної категорії.

Так, позивачем не оспорюється, що 25.09.2021 о 14 год. 55 хв. він керував автомобілем ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_2 , по вул.Центральна у смт.Олександрівка.

З наданого суду посвідчення водія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 13.08.2021, вбачається, що він має право керувати транспортними засобами категорії С. Відомостей про наявність права керування транспортними засобами категорії В, до яких належить автомобіль ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_2 , посвідчення водія не містить. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що на підставі цього посвідчення водія було встановлено особу ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно реєстраційної картки посвідчення водія НОМЕР_3 , виданого ОСОБА_1 20.10.2021, вбачається, що ОСОБА_1 має право керувати транспортними засобами категорії С з 13.08.2021, а категорією В - з 20.10.2021. Отже, на момент вчинення адміністративного правопорушення 25.09.2021 ОСОБА_1 не мав права керувати транспортними засобами категорії В, таке право у нього виникло лише з 20.10.2021.

Факт керування транспортним засобом без застосування засобів пасивної безпеки, якими обладнаний цей транспортний засіб, позивачем був визнаний у судовому засіданні, а також підтверджений показаннями свідка.

З дослідженого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на водійському сидінні автомобіля, не був пристебнутий ременем безпеки та відмовився отримувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, поліцейським роз`яснено позивачеві порядок направлення засобами поштового зв`язку постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі OHalloran and Francis v. the United Kingdom будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки. Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДР України.

Відповідно до положення ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Водночас, цей обов`язок відповідача довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч.1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Проаналізувавши обставини справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про законність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та необґрунтованості заявленого позову в частині необхідності скасування постанови.

Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 454,00 грн., який з урахуванням відмови у позові згідно ст.139 КАС України слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 122, 247, 283, 287-289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 71, 159-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відділу поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Першому апеляційному адміністративному суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв