Справа № 802/1442/15-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 листопада 2021 року

Київ

справа №802/1442/15-а

адміністративне провадження № К/9901/34545/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Загороднюка А.Г.,

Мартинюк Н. М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2020 (головуючий суддя - М.В. Слободонюк)

та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 (головуючий суддя - Є.М. Мацький, судді - Т.В. Іваненко, Д.Б. Матохнюк)

у справі № 802/1442/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області,

Начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області,

Начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області,

Міністра внутрішніх справ України,

Міністерства внутрішніх справ України,

Державної казначейської служби України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області,

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Міністра внутрішніх справ України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просила:- визнати бездіяльність начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області щодо розгляду скарги від 27.02.2015 та повторної скарги від 06.04.2015 протиправною;

- зобов`язати начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути та надати відповідь відповідно до чинного законодавства по вищевказаним скаргам;

- визнати бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду скарги від 04.04.2015 та повторної скарги від 29.05.2015 протиправною;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути повторно та надати відповіді до чинного законодавства по вищезазначеним скаргам;

- стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.08.2015 в позові відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.08.2015 скасовано. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково. Визнано бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 27.02.2015 та повторної скарги від 06.04.2015 протиправною. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області розглянути повторно та надати відповідь до чинного законодавства по скаргам ОСОБА_1 від 27.02.2015 та від 06.04.2015. Визнано бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 04.04.2015 та повторної скарги від 29.05.2015 протиправною. Зобов`язано розглянути повторно та надати відповіді до чинного законодавства по скарзі ОСОБА_1 від 04.04.2015 та повторної скарги від 29.05.2015. У задоволенні решти частини позову - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.03.2016 касаційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області та ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.08.2015 та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.06.2016 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.08.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.06.2016 скасовано. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково. Визнано бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 27.02.2015 та повторної скарги від 06.04.2015 протиправною. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути повторно та надати відповідь до чинного законодавства по скаргам ОСОБА_1 від 27.02.2015 та від 06.04.2015. Визнано бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 04.04.2015 та повторної скарги від 29.05.2015 протиправною. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути повторно та надати відповіді до чинного законодавства по скарзі ОСОБА_1 від 04.04.2015 та повторної скарги від 29.05.2015. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 2000 грн 00 коп на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України 1000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25.06.2020 касаційні скарги Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Міністерства внутрішніх справ України задоволено частково. Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.08.2016 в частині вимог щодо визнання бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 04.04.2015 та повторної скарги від 29.05.2015 протиправною; зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України розглянути повторно та надати відповіді до чинного законодавства по скарзі ОСОБА_1 від 04.04.2015 та повторної скарги від 29.05.2015 та, відповідно стягнення моральної шкоди з Міністерства внутрішніх справ України - скасовано та залишено в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.06.2016 у вказаній частині вимог. Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.08.2016 та постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.06.2016 в частині задоволених позовних вимог щодо визнання бездіяльності Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 27.02.2015 та повторної скарги від 06.04.2015 протиправною; зобов`язання Головне управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути повторно та надати відповідь до чинного законодавства по скаргам ОСОБА_1 від 27.02.2015 та від 06.04.2015, а також в частині вимог про стягнення моральної шкоди з Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області - скасовано, а справу № 802/1442/15-а - направлено на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду. В іншій частині постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.06.2016 та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.08.2016 у цій справі залишено без змін.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2020, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 27.02.2015 та повторної скарги від 06.04.2015 в частині несвоєчасного надання відповідей за результатами розгляду таких скарг. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При прийнятті рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що належним способом захисту порушеного права позивача на своєчасне отримання інформації є визнання протиправною бездіяльності відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, яким і було допущено відповідне порушення. Водночас, суди дійшли висновку, що бездіяльність відповідача за своїм характером не може вважатися засобом негативного впливу на позивача як і причиною досягнення позивачем негативних емоцій, рівня страждання або приниження. Також судами не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваним позивачем порушенням її звичайного ритму життя, що позбавило можливості в реалізації своїх звичок та бажань та неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача. Тому, суди дійшли висновку про безпідставність позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а саме: визнати бездіяльність начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області щодо розгляду скарги від 27.02.2015 та повторної скарги від 06.04.2015 протиправною; зобов`язати начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути скаргу позивача від 27.02.2015 та повторної скарги від 06.04.2015 та надати відповідь відповідно до чинного законодавства; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 3033 грн 77 коп судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду від 12.02.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відзиві на касаційну скаргу Державна казначейська служба України з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 24.11.2021 справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як зазначалось вище, касаційне провадження у справі відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Водночас, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, заявник зазначає, що під час розгляду даної справи судами не було враховано правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 813/550/18, від 21.05.2020 у справі № 295/2235/17.

Позивач вказує про незастосування судами попередніх інстанцій у частині вимог про відшкодування моральної шкоди правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 752/4100/17, від 04.09.2019 у справі № 529/1007/16-ц, від 05.09.2019 у справі № 814/2914/16.

Верховний Суд вважає за необхідне вказати, що аналіз положень пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга позивача в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить посилання щодо неврахування висновків Верховного Суду в оскаржуваному судовому рішенні.

Варто зауважити, що у справі № 813/550/18 звернення позивача до суду обумовлено наданням відповідачем на заяву позивача, подану в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», неповної відповіді.

Предметом розгляду справи № 295/2235/17 було, зокрема, дотримання відповідачем положень Закону України «Про звернення громадян» в частині виконання вимог щодо надання повної інформації на звернення позивача.

Повертаючись до обставин справи № 802/1442/15-а, Верховний Суд зауважує, що предметом перегляду були вимоги позивача щодо оскарження бездіяльності відповідачів при розгляді скарги позивача від 27.02.2015 та повторної скарги від 06.04.2015, адресованої до начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області. За результатом розгляду чого суди дійшли висновку, що матеріалами справи підтверджується факт бездіяльності Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області при розгляді скарг ОСОБА_1 в частині здійснення всіх необхідних дій для її належного повідомлення із результатами такого розгляду.

Фактично доводи та аргументи касаційної скарги позивача зводяться до переоцінки доказів, а в силу частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Колегія суддів зауважує, що висновки, які викладені у постановах Верховного Суду у справі № 813/550/18 та у справі № 295/2235/17, на які посилається скаржник перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо.

Щодо доводів позивача про незастосування судами попередніх інстанцій у частині вимог про відшкодування моральної шкоди правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 752/4100/17, від 04.09.2019 у справі № 529/1007/16-ц, від 05.09.2019 у справі № 814/2914/16, суд касаційної інстанції зазначає таке.

Так, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. При розгляді конкретної справи суд, зокрема, з`ясовує, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому попри побіжну схожість предмету позовних вимог (відшкодування моральної шкоди) у справах № 752/4100/17, № 529/1007/16-ц, № 814/2914/16 та у справі, що розглядається, відмінними є їх підстави позову, обґрунтування позовних вимог, надання доказів в підтвердження своїх вимог.

З огляду на наведене, колегія суддів Верховного Суду констатує, що обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справах № 813/550/18, № 295/2235/17, № 752/4100/17, № 529/1007/16-ц, № 814/2914/16 не є подібними.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Відповідно до частини другої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про закриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 327, 341, 343, 339, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ухвалив:

Закрити касаційне провадження № К/9901/34545/20 у справі № 802/1442/15-а за касаційною скаргою ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Міністра внутрішніх справ України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж. М. Мельник-Томенко

Судді А.Г. Загороднюк

Н. М. Мартинюк