Справа № 160/14377/21
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.08.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Новокодацький відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-128/67У від 12.11.2020 року на суму 9049,48 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що контролюючим органом під час складення спірної вимоги порушено строк обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску. Вказує. що вимога про сплату боргу (недоїмки) на його адресу не направлялась тривалий час, а заборгованість зі сплати єдиного внеску за цей час значно зростала, а тому, враховуючи викладене, нарахування йому контролюючим органом недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є незаконним та протиправним.
18.10.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
27.10.2021 року третьою особою - Новокодацьким відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що до відділу надійшли заяви стягувача - Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про примусове виконання рішення разом з оригіналом вимоги №Ф-128/67-У, виданої 12.11.2020 Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заборгованість у розмірі 9 049,48 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. З, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 28.07.2021 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №66134652, копії якої були направлені сторонам виконавчого провадження до відома, боржнику для належного виконання.
12.11.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що за даними інформаційної системи податкового органу станом на 17 лютого 2021 року у позивача в ІКП - 71040000 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 9 049,48 грн., внаслідок автоматичного нарахування платнику грошового зобов`язання зі сплати єдиного внеску.
Враховуючи наведене, ГУ ДПС у Дніпропетровській області вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) на суму 9 049,48 грн., є такою що винесена відповідно до норм діючого законодавства, а тому ГУ ДПС у Дніпропетровській області зазначає, що при винесенні оскаржуваної вимоги діяло в межах повноважень. У зв`язку із зазначеним відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
За даними інформаційної системи податкового органу станом на 17 лютого 2021 року у позивача в ІКП - 71040000 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 9 049,48 грн., внаслідок автоматичного нарахування платнику грошового зобов`язання зі сплати єдиного внеску.
Так, контролюючим органом складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-128/67У від 12.11.2020 року на суму 9049,48 грн.
Не погодившись з діями відповідача, щодо винесення податкової вимоги, позивач оскаржив її у судовому порядку.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Відповідно до ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Приписами ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Крім того, абз. 3 ч. 8 цієї статті передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
База нарахування єдиного внеску визначається статтею 7 Закону № 2464-VI.
Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Пунктом 3 частини першої статті 7 цього Закону визначено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Згідно з ч. 16 ст. 25 Закону № 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовуються.
Так, з матеріалів справи встановлено та не спростовується позивачем, що борг з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у позивача виник у зв`язку з несплатою ЄСВ за 2019-2020 роки (9049,48 грн.). Наведене підтверджується даними інформаційної системи органу доходів і зборів платника, при цьому борг з ЄСВ залишається не сплаченим.
Суд зазначає, що оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) позивача зі сплати єдиного внеску винесено контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи податкового органу, що відповідає положенням Податкового кодексу України та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Відтак, враховуючи викладене, суд погоджується із обґрунтованістю оскаржуваної вимоги, оскільки остання правомірно складена за даними інформаційної системи податкового органу, з огляду на те. що у позивача в ІКП - 71040000 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 9049,48 грн.
При цьому, суд не бере до уваги доводи представника позивача, що спірна вимога є незаконною, з огляд на пропуск строку контролюючим органом при обчисленні боргу по сплаті єдиного соціального внеску, оскільки недотримання строку прийняття оскаржуваної вимоги не може слугувати самостійною підставою для звільнення платника податку від відповідальності за податкове правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03.04.2018 року у справі №810/5546/15.
Крім того, суд також не бере до уваги доводи представника позивача, щодо затримки направлення контролюючим органом оскаржуваної вимоги, оскільки сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку. Порушення строку направлення оскаржуваної вимоги, не впливає на його законність.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 13.02.2018 року по справі № 820/1975/17.
Отже, наявність затримки у формуванні спірної вимоги не вливає на обов`язок позивача сплатити борг (недоїмку) з єдиного соціального внеску, і не є підставою для визнання такого рішення протиправним та для його скасування.
Інші доводи позивача, викладені в позовній заяві, висновків суду не спростовують, при цьому суд звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст. 139 КАС України не відшкодовуються.
Керуючись статтями 9, 73-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський