Справа № 260/4550/21
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2021 року м. Ужгород№ 260/4550/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, в якому просить: 1) визнати протиправною відмову, оформлену листом Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації від 07.07.2021 №555/05-35; 2) стягнути з Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 недоотриману разову грошову допомогу до 5 травня 2021 як особі учаснику бойових дій у розмірі 7345,00 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є учасником бойових дій, у зв`язку з чим в квітні 2021 року йому було виплачено разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі 1491,00 грн. Не погоджуючись з таким розміром грошової допомоги він звернувся до відповідача з вимогою виплатити таку у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Однак у задоволенні такої було відмовлено. Вказані дії відповідача вважає протиправними та такими, що суперечать Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та численним рішенням Конституційного Суду України.

24 листопада 2021 року відповідач надіслав до Закарпатського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву №2294/01-27 від 23.11.2021, відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечив. Зокрема, зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №325 від 08.04.2021, розмір разової грошової допомоги до 5 травня, що підлягає виплаті учасникам бойових дій, в 2021 році становить 1491,00 грн., що і була виплачена позивачу. Звертає увагу суду на те, що Управління утримується за рахунок державного бюджету і є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, і тому всі видатки повинні здійснюватися лише в межах бюджетних призначень. Повідомив, що Управління неодноразово зверталося до Департаменту соціального захисту Закарпатської області щодо виділення додаткових коштів для виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, визначених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) являється учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 18 березня 2016 року (арк. спр. 5).

У квітні 2021 року Управлінням соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області (далі Управління) було виплачено ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі 1491,00 грн.

Вказана обставина сторонами не заперечується та не є предметом доказування.

За результатами розгляду поданої заяви листом Управління №355/05-35 від 07.07.2021 ОСОБА_1 повідомлено про проведення нарахування разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році у розмірі 1491,00 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №325, виходячи з наявних фінансових ресурсів (арк. спр. 6 7).

Вважаючи протиправною відмову відповідача у виплаті щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у сумі, передбаченій нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них регулює Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 (далі Закон).

При цьому, до ветеранів війни, в розумінні норм Закону належать також учасники бойових дій.

Так, ст. 12 вказаного законодавчого акту передбачені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 статтю 12 було доповнено ч. 4 такого змісту: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком».

В подальшому п. 20 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» згадану вище норму права викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.".

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 визнано неконституційними зокрема положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на момент нарахування і виплати у 2021 році ОСОБА_1 разової грошової допомоги ст. 12 Закону діяла у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998, яка передбачала виплату допомоги до 5 травня учасникам бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Поряд з цим 08 квітня 2021 року на підставі приписів ч. 7 ст. 20 Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України прийняв постанову №325 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань"" (далі постанова №325), якою затверджено, в тому числі, Розміри виплати у 2021 році разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Так, відповідно до постанови №325, разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році учасникам бойових дій виплачується у розмірі 1491,00 гривень.

Відповідачем підтверджено, що в 2021 року Управління виплатило ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі, передбаченому постановою №325, а саме: 1491,00 грн.

Таким чином, в спірних правовідносинах відповідач керувався приписами підзаконного нормативно-правового акту, положення якого суперечать Закону.

Суд вважає такі дії суб`єкта владних повноважень протиправними з огляду на наступне.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. П. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Нормами ст. 19 Конституції України передбачений обов`язок органів державної влади, до яких також відноситься і відповідач, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищенаведене у спірних правовідносинах Управління повинно керуватися положеннями Закону та проводити виплату разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача в обґрунтування правомірності своїх дій на відсутність достатнього бюджетного асигнування. З цього приводу суд зазначає, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011). Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Європейський суд з прав людини у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України" зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, відсутність належного бюджетного фінансування не може бути підставою для невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Окрім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.02.2020 №3-р/2020 зазначив, що "встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону, є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону, підриває довіру до держави… Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту".

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" №71916/01, №71917/01 та №10260/02).

Суд вважає, що разова грошова допомога учасникам бойових дій є доходом та власністю в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому підпадає під захист, гарантований цією статтею.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області (місцезнаходження: вул. Минайська, буд. 40, м. Ужгород, Закарпатська область, 88009) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову, оформлену листом Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації від 07.07.2021 №555/05-35, у виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, у меншому розмірі, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації (місцезнаходження: вул. Минайська, буд. 40, м. Ужгород, Закарпатська область, 88009) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) недоотриману разову грошову допомогу до 5 травня 2021 як особі учаснику бойових дій у розмірі 7345,00 грн. (Сім тисяч триста сорок п`ять гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Ващилін