Справа № 120/3916/21-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/3916/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції -Шаповалова Т.М.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

25 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2021 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_3 (далі-відповідач1), Військової частину НОМЕР_1 , у якому, з уточненням позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у неприйнятті рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.10.2018 року по 27.04.2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.10.2018 року по 27.04.2021 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.10.2018 року по 27.04.2021 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 після прийняття рішення Військовою частиною НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.10.2018 року по 27.04.2021 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення виплати ОСОБА_1 у день звільнення всіх сум, що належали йому до виплати.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 35856 гривень (тридцять п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги Військова частина НОМЕР_1 зазначає про те, що трудові відносини та військова служба мають різну правову природу, тому положення ст.117 КЗпП України не поширюється на військовослужбовців. Апелянт також стверджує, що позивач погодився на виключення його зі списків особового складу до проведення остаточного розрахунку та не оскаржував своє виключення зі списків особового складу військової частини.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.10.2018 року №202 позивача звільнено з військової служби у запас.

На реалізацію вказаного наказу командиром військової частини НОМЕР_2 22.10.2018 року видано наказ № 202, яким позивача з 24.10.2018 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Проте, в день звільнення з позивачем розрахунок по грошовому забезпеченню проведено не у повному обсязі, а саме не виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки.

З метою захисту свого права позивач звернувся до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.02.2021 року у справі №120/6276/20-а позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017 та 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби 24 жовтня 2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017 та 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби 24 жовтня 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду, Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу 27.04.2021 року на рахунок були виплачені кошти в сумі 23 886,86 грн.

Таким чином, фактично остаточний розрахунок з позивачем здійснено 27.04.2021 року, шляхом зарахування коштів на картковий рахунок, що підтверджується відповідною випискою.

Відповідно до змісту довідки № 487 від 20.05.2021 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , в жовтні місяці 2018 року після звільнення ОСОБА_1 отримав наступні виплати (при надходженні коштів на ці видатки):

- грошове забезпечення за 24 дня жовтня місяця нараховане в сумі 13410,51 грн.;

- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань нарахована в сумі 17321,90 грн.;

- грошова допомога при звільненні нарахована в сумі 294472,30 грн.

Із даних виплат було утримано військовий збір 1,5% в сумі 4878,07 грн. та перераховані кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 24 жовтня 2018 року загальною сумою 320326 (триста двадцять тисяч триста двадцять шість) грн. 64 коп.;

- грошова компенсація за неотримане речове майно - нараховано в сумі 131375,93 грн., утримано військовий збір 1,5% в сумі 1970,64 грн. та перераховані кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 10 жовтня 2018 року в сумі 129405 (сто двадцять дев`ять тисяч чотириста п`ять) грн. 29 коп.

До суду надано довідку-розрахунок Військової частини НОМЕР_1 № 642 від 30.07.2021 року про середній заробіток на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» позивачу звільненому 24.10.2018 року, грошове забезпечення за останні повні два календарні місяці перед його виключенням зі списків особового складу військової частини складало серпень 2018 року 17321,90 грн., вересень 2018 року 17321,90 грн. Розрахунок середнього заробітку за 1 день складав 567,93 грн.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті задоволених позовних вимог, виходячи з наступного.

Абз.3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно із ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абз.1 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Абз.3 п.242 Положення передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, повинна бути виплачена на день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що позивач погодився на звільнення з військової служби до проведення з ним усіх розрахунків.

Колегія суддів вказує, що наявність або відсутність згоди позивача на виключення його зі списків особового складу не звільняє відповідача від обов`язку виплатити позивачу суми грошового забезпечення, на які він набув право під час проходження служби.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення КЗпП України, колегія суддів виходить з наступного.

Законодавством України про проходження військової служби не врегульовано відповідальність роботодавця за порушення строків виплати належних військовослужбовцю сум та порядок компенсації часу затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Враховуючи вищенаведене, оскільки спеціальним законодавством не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин норм КЗпП України.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18 та від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 з 24.10.2018.

Водночас, суму грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік в розмірі 23 886,86 грн відповідач виплатив позивачу 27.04.2021.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем з порушенням встановлених чинним законодавством строків, тому позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку згідно зі ст.117 КЗпП України.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.02.2021 року у справі №120/6276/20-а зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017 та 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби 24 жовтня 2018 року.

В той же час після ухвалення судового рішення роботодавець не звільняється від обов`язку виплатити середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Переглядаючи в касаційному порядку справу № 520/80/20 Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №821/1083/17 дійшов висновку про те, що вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з моменту виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення по день фактичного розрахунку є такою, що підлягає задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ст.117 КЗпП України не поширюється на правовідносини, які виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, є необґрунтованими.

Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, колегія суддів вважає ефективним способом відновлення порушених прав позивача шляхом нарахування та виплати суми середнього заробітку в розмірі 35856 гривень з відповідача, як то визначив Верховний Суд у справі № 480/3105/19.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.