Справа № 420/4314/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4314/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

При секретарі Пивовар Т.В.,

за участю сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача Горнецька М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 24.02.2021 № 28-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві у зв`язку зі скороченням штату державних службовців;

поновити ОСОБА_1 на посаді, що є рівнозначною посаді слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосудця) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, а за відсутності такої посади на іншій рівнозначній посаді в цьому державному органі;

стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (, вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2021- по дату винесення судового рішення;

стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на користь ОСОБА_1 грошову допомогу у зв`язку з щорічною відпусткою;

стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що її звільнено з посади на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із скороченням штату державних службовців.

Позивач вказує, що її звільнення у зв`язку зі зміною штатного розпису та необхідністю заміщення даних посад особами рядового та начальницького складу прямо суперечить підпункту 4 пункту 3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань». В організаційній структурі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, займана Позивачем посада залишилась, але дещо змінилась її назва при відсутності зміни правового статусу, обсягу завдань і основних функцій слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві. З цього є зрозумілим, що реального скорочення посади слідчого Слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві не відбулось. Сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження (рішення Верховного Суду України, справа № 816/654/17).

Також позивач зазначає, що станом на день звільнення позивача, директор ТУ ДБР у м. Миколаєві є особою начальницького складу ДБР та не є керівником державної служби, до повноважень якого не відноситься звільнення державних службовців. Даний факт підтверджується проектом Закону № 3489 «Про внесення змін до статті 91 Закону України «Про державну службу», пояснювальною запискою до проекту Закону України «Про внесення змін до статті 91 Закону України «Про державну службу». Вказаний документ підтверджує, що станом на момент прийняття наказу про звільнення Позивача, керівник державної служби в територіальному управлінні, до повноважень якого відноситься звільнення позивача, відсутній.

Вважаючи свої права на працю порушеними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що наказом Державного бюро розслідувань були затверджені зміни до штатного розпису на 2020 рік, які введені в дію з 23.12.2020 внаслідок чого було виведено сектор організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення. Структурний підрозділ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві у якому проходила службу позивач до звільнення - ліквідовано, а як наслідок скорочено усі посади державної служби у відповідному підрозділі. Зазначає, що оскаржувані накази підписано директором Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві у межах наданих повноважень, а призначення його директором не є предметом спору у даній справі.

Також представник відповідача зазначає, що Закон України "Про державну службу" є спеціальним законом з питань вступу, проходження та припинення державної служби, а відтак ст.87 зазначеного Закону не передбачено обов`язкового пропонування вакансії державному службовцю, який звільняється.

З огляду на викладене представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує щодо висловленої позиції відповідача.

Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких представник відповідача підтримує позицію викладену у відзиві та просить відмовити у задоволенні позову.

Від позивача та представника відповідача надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою суду від 29 березня 2021 року ухвалою прийнято до розгляду позовну адміністративний позов, відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом учасників процесу.

Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" задоволено та ухвалено судові засідання по справі № 420/4314/21 здійснювати в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua - "EasyCon").

Ухвалою суду від 29.06.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №420/4314/21 до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 08.07.2021 року зупинено провадження по справі у зв`язку з хворобою позивача.

Ухвалою суду від 16.11.2021 року поновлено провадження у справі.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

В судовому засіданні 16.11.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом відповідача на позовну заяву, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 23.10.2019 року прийнята до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на підставі наказу №102-ос від 22.10.2019 року та звільнена 10.01.2021 року, на підставі наказу №28-ОС від 24.02.2021 року. (а.с. 20, 23-24, 28-32).

Так, згідно з наказом ТУ ДБР, розташоване у м. Миколаєві №102-ОС від 22.10.2019 року, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 13, ч. 3 ст 14, ч. 6 ст. 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», ст. 35 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 призначена на посаду слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Слідчого управління, за результатом конкурсу з 23 жовтня 2019 року, з випробуванням строком на п`ять місяців.

Державним бюро розслідувань прийнято наказ від 15.10.2020 №581 "Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань", яким наказано затвердити структуру та штатну чисельність територіальних управлінь Державного бюро розслідувань у т.ч. структуру Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (Додаток 3) (п.1.3.). (а.с. 117-118)

Додатком 3 до наказу Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 №581 визначено структуру Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, серед яких відсутній сектор організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення. (а.с. 119)

Державним бюро розслідувань прийнято наказ від 20.10.2020 №201ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві", яким наказано, окрім іншого, затвердити зміни до штатного розпису на 2020 рік №5 Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві та ввести в дію з 23 грудня 2020 року (п.2).

Відповідно до змін до штатного розпису на 2020 рік №7 Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, що вводяться в дію з 01.02.2021, виводяться з штатного розпису, окрім іншого, Другий слідчий відділ (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) категорія посад - державна служба.

Загалом, як вбачається з вказаних змін до штатного розпису, виведено зі штатного розпису 127 посад (державної служби), а введено до штатного розпису 116 посад віднесених до посад рядового та начальницького складу. (а.с. 120-122).

Як вбачається з наказу Державного бюро розслідувань від 25.01.2021 №45ДСК "Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві на 2021 рік", він не містить Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосудця) Слідчого управління Територіального управління; Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, а містить Перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Миколаєві) з посадами віднесеними до категорії старшого та середнього начальницького складу ДБР. (а.с. 123-125)

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві прийняло наказ від 22.10.2020 №156-ОС "Про попередження працівників", яким відповідно до пункту 5 частини 3 статті 13 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", статті 87 Закону України "Про державну службу", статті 49-2 Кодексу законів про працю України, наказів Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 №581 та від 20.10.2020 №201ДСК, наказано персонально попередити працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, посади яких з 01 грудня 2020 року, з 23 грудня 2020 року, з 04 січня 2021 року та з 01 лютого 2021 року скорочуються, про наступне вивільнення. (а.с. 69-70)

Відповідно п. 26 до витягу з додатку №4 до наказу від 22.10.2020 №156-ОС "Про попередження працівників", слідчий Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ОСОБА_1 відноситься до працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, які попереджаються про скорочення посади з 01.02.2021 року внаслідок реорганізації, зміни структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві (далі - ТУ ДБР у м. Миколаєві), складено попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 від 22.10.2020 №01/12/ 22061 , в якому зазначено, що у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві відповідно до наказів Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року №581 "Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань" та від 20 жовтня 2020 року №201ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві", відповідач попереджає про наступне скорочення посади слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління, яку обіймаєте ОСОБА_1 , з 01.02.2021 року. Вказано, що позивача буде звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", з виплатою згідно з частиною четвертою цієї статті вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат".

З зазначеним попередженням ОСОБА_1 ознайомлена 26.10.2020.

Також, територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві прийняло наказ від 28.01.2021 року №7-ОС "Про попередження працівників", яким відповідно до пункту 5 частини 3 статті 13 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", статті 87 Закону України "Про державну службу", статті 49І Кодексу законів про працю України, пункту 2 наказу ДБР від 25.01.2021 року №45 дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління ДБР, розташоване у місті Миколаєві н а2021 рік», яким наказано персонально попередити працівників Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, посади яких з 01.03.2021 року скорочуються, про наступне вивільнення. (а.с. 73)

Відповідно до п. 14 додатку №1 до наказу від 28.01.2021 №7-ОС "Про попередження працівників", слідчий Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ОСОБА_1 відноситься до працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, які попереджаються про скорочення посади з 01.03.2021 року внаслідок змін до штатного розпису на 2021 рік №1 ТЕДБР, розташованого у м. Миколаєві, затверджених наказом ДБР від 25.01.2021 №45 дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві на 2021 рік».

З означеним списком позивач ознайомлена 29.01.2021 року .

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві (далі - ТУ ДБР у м. Миколаєві), складено попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 від 29.01.2021 №01/12.1/1664, в якому зазначено, що у зв`язку зі скороченням чисельності або штату державних службовців, скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, внаслідок змін до штатного розпису на 2021 рік № 1 територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, затверджених наказом Державного бюро розслідувань від 25.01.2021 № 45 дек «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2021 рік» та відповідно до наказу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 28.01.2021 № 7-ос «Про попередження працівників», відповідач попереджає про наступне скорочення посади слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яку обіймає позивач, по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження. Зазначено, що позивача буде звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з виплатою згідно з частиною четвертою цієї статті вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

З зазначеним попередженням ОСОБА_1 ознайомлена 29.01.2021 року.

Наказом ТУ ДБР, розташоване у м. Миколаєві №28-ОС від 24.02.2021 року, відповідно до пунктів 2, 5 частини 3 статті 13, частини 5 статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», статті 83, пункту 1 частини 1 та частини 4 статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу», у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві звільнено державного службовця 8 (восьмого) рангу ОСОБА_1 з посади слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосудця) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та припинити її державну службу 01 березня 2021 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку зі скороченням штату державних службовців.

Не погодившись з прийнятим наказом про звільнення, позивач звернулась до суду з позовною заявою.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

При вирішені спору суд виходить із того, що правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, регламентовані приписами Закону України "Про державну службу".

Згідно з ч.1, ч.2 ст.1 Закону України "Про державну службу", державна служба, це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну службу", посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Відповідно до приписів ч.2 ст.5 вказаного Закону України "Про державну службу" відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч.3 ст.5 Закону України "Про державну службу").

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону України "Про державну службу".

В силу п.1 ч.1 ст.83 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Відповідно до ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" (в редакції Закону №440-ІХ від 14.01.2020) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14 січня 2020 року № 440-IX, частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: " 3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".

При цьому, вжите у ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" слово "може", означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Крім того, за змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Судом встановлено, що 26.10.2020 року та 29.01.2021 року позивача попереджено про зміни організаційно-штатної структури Держаного бюро розслідувань та скорочення посади, яку вона обіймає, про що свідчить особистий підпис останньої на бланку ознайомлення з попередженням від 22.10.2020 №01/12/22061 та від 29.01.2021 року №01/12.1/1664.

Як свідчать матеріали справи, посада яку обіймала позивач відноситься до державної служби, правовий статус якої визначається зокрема і Законом України "Про державну службу".

Наказом ДБР від 15 жовтня 2020 року №581 "Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань" було затверджено структуру територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Наказом ДБР від 20 жовтня 2020 року № 201дск "Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві", яким відповідно до пунктів 4, 8 частини першої та частини другої статті 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", пункту 1 частини першої Закону України "Про державну службу", та Переліку посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, затвердженого наказом ДБР від 08 липня 2020 року № 323 (із змінами), затверджено зміни до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на 2020 рік №7 (вводяться в дію з 01.02.2021 року).

Під час розгляду справи судом були досліджені витребувані від Державного бюро розслідувань письмові докази (ДСК), зокрема: штатні розписи Територіального управління розташоване у місті Миколаєві на 2020 рік та на 2021 рік, зміни до штатного розпису на 2020 рік № 7, які введені в дію з 01.02.2021 року.

У новому штатному розписі посада, з якої звільнено позивача слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві - відсутня.

Суд звертає увагу, що скорочення посади позивача зумовлено зміною штатного розпису, яка обґрунтована створенням нових посад та відділів в межах ТУ ДБР у місті Миколаєві в залежності від обсягів роботи і навантаження.

З порівняльного аналізу попереднього та нового штатного розпису ТУ ДБР у місті Миколаєві (накази ДБР від 15.10.2020 №581 та від 20.10.2020 №201ДСК, які були досліджені судом під час розгляду справи) вбачається, що в ТУ ДБР у місті Миколаєві фактично відбулось скорочення штату державних службовців, а отже беручи до уваги дану обставину були і правові підстави для вивільнення позивача, як державного службовця з ініціативи суб`єкта призначення.

Крім того, наказ Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 № 201ДСК, як станом на момент прийняття оскаржуваного наказу, так і станом на день розгляду даної справи не скасований та є чинним, доказів протилежного сторонами не надано.

А відтак, на підставі встановлених у ході розгляду справи фактичних обставин справи та аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку про правомірність зазначення підстави звільнення позивача пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" з огляду на фактичні зміни структури та штатного розпису Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві шляхом скорочення штату державних службовців.

Наведена правова норма пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що на момент попередження про наступне вивільнення про звільнення редакція статті 87 Закону України "Про державну службу" встановлювала, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.07.2021 по справі № 640/11024/20.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на приписи ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), у директора ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві не було обов`язку на момент звільнення позивача пропонувати позивачу вакантної посади.

Так, оскільки саме норми спеціального законодавства, тобто положення Закону України "Про державну службу" підлягають застосуванню до спірних правовідносин, то доводи позивача з приводу невиконання обов`язку відповідачем в частині працевлаштування позивача (перевести на рівнозначну або ж нижчу посаду) та врахування переважного права залишення на роботі є безпідставними.

Суд не може втрутитись у дискреційні повноваження директора ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві стосовно кадрових питань по позивачу та зобов`язати вчинити певні дії на користь позивача всупереч норм права.

Стосовно тверджень позивача про протиправність оскаржуваних наказів, оскільки директор ТУ ДБР у місті Миколаєві не є суб`єктом призначення у розумінні ст.87 Закону України "Про державну службу", суд зазначає наступне.

До повноважень директора ТУ ДБР у місті Миколаєві належить, зокрема призначення на посади та звільнення з посад працівників відповідного територіального управління (п.2 ч.3 ст.13 Закону України "Про Державне бюро розслідувань").

Крім цього, відповідно до вимог частини третьої статті 13 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", згідно якої директор територіального управління Державного бюро розслідувань (або особа, яка виконує тимчасово його обов`язки):

1) організовує роботу відповідного територіального управління щодо виконання повноважень Державного бюро розслідувань, наказів і розпоряджень Директора Державного бюро розслідувань;

2) призначає на посади та звільняє з посад працівників відповідного територіального управління, крім тих, які призначаються Директором Державного бюро розслідувань відповідно до цього Закону;

3) вносить Директору Державного бюро розслідувань подання про присвоєння у встановленому законодавством порядку спеціальних звань особам рядового і начальницького складу та рангів державних службовців працівникам відповідного територіального управління;

4) вносить Директору Державного бюро розслідувань пропозиції щодо структури та штатної чисельності відповідного територіального управління;

5) видає у межах своїх повноважень накази і розпорядження.

Уповноваженому на виконання обов`язків Директора ДБР надаються усі права передбачені Законом України "Про Державне бюро розслідувань", зокрема, але не виключно укладати угоди, видавати накази.

Будь-яких обмежень по компетенції директора територіального управління, щодо повноважень визначених статтею 13 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" судом не встановлено.

Таким чином, суд зазначає, що спеціальною нормою права, яка має імперативний характер, прямо передбачено порядок виконання повноважень Директора ТУ ДБР у місті Миколаєві.

Доводи позивача щодо того, що Директор ТУ ДБР у місті Миколаєві та директори територіальних управлінь до 06.03.2021 не мали повноважень керівника державного органу та як наслідок не могли здійснювати повноваження передбачені п. 4 ч.2 ст.17 Закону України "Про державну службу" щодо звільнення державних службовців, спростовується нормами спеціального права, а саме повноваженнями наданими Законом України "Про Державне бюро розслідувань" (ст.12, ст.13), які мають переважне право.

Законом України "Про державну службу" визначено дефініції "суб`єкт призначення" та "керівник державної служби".

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну службу" керівник державної служби в державному органі - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі.

Пунктом 7 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну службу" визначено, що суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Разом з тим, це не свідчить про відсутність вищої посади державної служби в Державному бюро розслідувань з дати набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" від 03.12.2019 № 305-ІХ.

Аналізуючи викладене, посада Директора ТУ ДБР залишається вищою посадою служби в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, а ст.13 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" наділяє Директора (або особу, що виконує його повноваження) всіма притаманними для керівника державної служби повноваженнями (які повністю корелюються з повноваженнями керівника державної служби закріпленими в статті 17 Закону України "Про державну службу"), зокрема, призначення, переведення, звільнення осіб, виплата заробітної плати, вирішення питання про заохочення працівників, накладення стягнення на працівників на підставі рішення Дисциплінарної комісії.

Таким чином, суд зазначає, що до повноважень Директора ДБР та Директора ТУ ДБР належить, зокрема, призначення на посади та звільнення з посад працівників Державного бюро розслідувань в межах наданих їм компетенцій (пункт 9 частини першої етапі 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" та пункт 2 частини третьої статті 13 Закону України "Про Державне бюро розслідувань").

Крім того, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві є Титор Дмитро Павлович.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що приймаючи оскаржений наказ про звільнення позивача на підставі п.1. ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" відповідач порушень вимог законодавства України не допустив, у зв`язку з чим, відсутні підстав для його скасування.

Крім того, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, відповідно до Закону України "Про державну службу", на момент її попередження про наступне вивільнення, не мала законних одностайних сподівань на запропонування їй іншій посаді та, як наслідок, відсутні підстави і для задоволення інших позовних вимог в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимоги щодо скасування спірних наказів Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимоги позивача слід відмовити.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25 листопада 2021 року.

Суддя П.П. Марин

.