Справа № 640/1347/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1347/21 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Конституційного Суду України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Конституційного Суду України, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Конституційного Суду України, Державної казначейської служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Конституційного Суду України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди судді Конституційного Суду України за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням положень частин першої, третьої статті 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік" у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік"» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ;

- зобов`язати Конституційний Суд України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду судді Конституційного Суду України за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у сумі 1 380 063, 33 грн. (за відрахуванням ПДФО та військового збору - 1 110 950,98 грн.);

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 винагороди судді Конституційного Суду України за один місяць у сумі 328 638, 24 грн., з утриманням з цієї суми передбачених законодавством податків та обов`язкових платежів при її виплаті.;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч вимогам статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, якою визначено базовий розмір посадового окладу судді, відповідачем відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ, виплачено позивачу суддівську винагороду в період з 14.04.2020 по 28.08.2020 у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2021 р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 24.11.2021.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням XI чергового з`їзду суддів від 22 лютого 2013 року, ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Конституційного Суду України, а на підставі розпорядження Голови Конституційного Суду України від 15 травня 2013 року № 108/13, позивач вступив на посаду судді Конституційного Суду України з 15 травня 2013 року, строком на 9 років.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, Конституцію України доповнено статтею 149і, якою, зокрема, передбачено, що розмір винагороди суд ді Конституційного Суду України встановлюється законом про Конституційний Суд України (частина друга).

Згідно з листа відповідача за № 21/3069, встановлено, що розмір винагороди судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 148і Конституції України, статті 26 Закону України „Про Конституційний Суд України", статті 135 „Про судоустрій і статус суддів" становить 394126,00 грн., у тому числі посадовий оклад - 197063, 00 грн., доплата за вислугу років - 137944,10 грн., доплата за науковий ступінь - 29559,45 грн., доплата, що передбачає доступ до державної таємниці - 19706, 30 грн., доплата за перебування на адміністративній посаді - 9853,15 грн.

Однак, при вирішенні питання щодо нарахування позивачу винагороди судді Конституційного Суду України у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, відповідач застосував обмеження, встановлені положеннями частин першої, третьої статті 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік" у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік"» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.

Вважаючи таке обмеження протиправним та таким що порушують права позивача, останній звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що обмеження виплати позивачу, починаючи з 18.04.2020, суддівської винагороди розміром, що не перевищує десять прожиткових мінімумів, на підставі статті 29 Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX (у редакції Закону України 13.04.2020 №553-IX), було неправомірним.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, заробітна плата позивачу в період з 14.04.2020 по 28.08.2020 була виплачена відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-ІХ, який набрав чинності 18.04.2020, підстав для його невиконання, у відповідача не було. Крім того, апелянтом наголошено на тому, що Державна казначейська служба України є розпорядником бюджетних коштів для виплат суддям за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, з огляду на що, саме цей орган мав бути належним відповідачем по даній справі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (у редакції, чинній на час існування спірних відносин): суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (частина перша); суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (пункти 1-4 частини другої); базовий розмір посадового окладу судді і місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 1 частини третьої); до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються регіональний коефіцієнт 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб (пункт 3 частини четвертої). суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі, зокрема, за наявності стажу роботи більше 20 років - 50 відсотків (частина п`ята); обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків (частина дев`ята).

Так, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-IX (набрав чинності 18.04.2020), внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX.

Відповідно до норм статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX (у редакції Закону України 13.04.2020 №553-IX), доповнено статтею 29, за якою: установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша); зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга).

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті) (частина третя).

Водночас, слід врахувати, що рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX.

Згідно з резолютивною частиною Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 17.11.2020 №1006-IX статтю 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» виключено.

Надаючи тлумачення наведеним нормам, Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 справа № 340/1916/20 висловив правову позицію, за якою оскільки Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX не є законом про судоустрій, цим Законом чи іншими законами не вносилися зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII стосовно розміру суддівської винагороди, тому цей Закон не може встановлювати розмір винагороди судді. Розбіжність між нормами (різних) законів щодо регулювання одних правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX, має вирішуватися на користь Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.

Нормотворчі колізії є непоодиноким явищем всередині системи права, тому якщо усе ж склалася ситуація з суперечливим правовим регулюванням, її вирішення має ґрунтуватися на підході, відповідно до якого перевагу в застосуванні має спеціальна правова норма, якщо її видання передбачено актом вищої юридичної сили.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що до спірних правовідносин, спеціальними є норми статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX.

Конституція України має найвищу юридичну силу, тому «спеціальність» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, зокрема стаття 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 Основного Закону України і є своєрідним її «продовженням», у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх).

Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX (у редакції Закону України 13.04.2020 №553-IX) має іншу сферу регулювання. Вимоги щодо його змісту містяться в частині другій статті 95 Конституції України та деталізовані у Бюджетному кодекс України. Цей Закон не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що внаслідок застосування приписів Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-IX щодо обмеження з виплати суддівської винагороди в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, позивачу було виплачено суддівську винагороду в меншому розмірі, різниця складає 1380063,33 грн.

З огляду на наведене правове регулювання, колегія суддів вважає цілком обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо того, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Конституційного Суду України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди судді Конституційного Суду України за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням положень частин першої, третьої статті 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік" у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік"» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ та зобов`язання Конституційний Суд України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду судді Конституційного Суду України за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у сумі 1 380 063, 33 грн. (за відрахуванням ПДФО та військового збору - 1 110 950,98 грн.), є обґрунтованими та підлягають задоволенню, адже норми спеціального законодавства щодо виплати суддівської винагороди, мають бути застосовані до спірних правовідносин.

При цьому слід зауважити і як, зокрема було зазначено Конституційним судом України у відзиві на позов, відповідно до положень статей 148, 149 Закону №1402-VIII, фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Відповідно до частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено Законом про Державний бюджет України. З наведеного слідує, що кошти на фінансування органів системи правосуддя були включені до Державного бюджету України на 2020 рік.

Згідно з приписами статті 22 Бюджетного кодексу України, для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників коштів нижчого рівня.

Отже, позовні вимоги обґрунтовано було задоволено судом першої інстанції.

За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що у цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Конституційного Суду України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко