Справа № 520/2239/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 р.Справа № 520/2239/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.05.21 року по справі № 520/2239/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області ( ГУ ДПС у Харківській обл., відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ( далі ППР) ГУ ДПС у Харківській обл. від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 8.583,86 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 550,84 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 2.595,61 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 467.830,86 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 69.308,31 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 82.316,60 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 24.578,97 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 8.880,14 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 125.732,49 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 83.517,38 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 4.248,11 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 6.534,92 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 72.931,52 грн., від 29.05.2020 №0062889- 5706-2031 на суму сплати 807.153,14 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 1.068,29 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 25.138,15 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано ППР ГУ ДПС у Харківській обл. від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 7.725,47 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 495,76 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 2.336,05 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 421.047,77 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 74.084,40 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 22.121,07 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 7.992,13 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 113.159,24 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 3.823,30 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 5.881,43 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 65.638,37 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 961,46 грн., від 29.05.2020 №0-2031 на суму сплати 22.624,33 грн.

Позов у решті вимог залишено без задоволення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на користь ОСОБА_1 частину витрат зі сплати судового збору в розмірі 7478,91 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ГУ ДПС у Харківській обл., утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги податковий орган зазначив, що ОСОБА_1 не звертався до контролюючого органу з документами про право власності для проведення звірки. Зазначив, що позивачем не надано жодних доказів використання нежитлових приміщень у власній підприємницькій діяльності, тоді як наявність спеціального статусу будівлі промисловості не є достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17. Зауважив, що надання в оренду будівель промисловості не передбачає використання власником об`єкта нерухомості як виробничої одиниці у своїй господарській діяльності, що також свідчить про відсутність підстав для використання пільг,передбачених пп.266.2.2. п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України ( далі ПК України). Вказав, що до матеріалів справи долучено технічні паспорти на будівлі, де зазначено, що вони є будівлями промисловості, до яких має бути застосована ставка 0,25 відсоток.

Також не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарг ОСОБА_1 зазначив, що судом безпідставно до спірних правовідносин не застосовано положення п.п. 266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України виходячи з того, що належні йому на праві приватної власності будівлі використовуються у господарській діяльності іншими особами. Вказав, що спірні будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та в АДРЕСА_2 , є виробничим будинками, які належать до будівель промисловості, що і не заперечувалось відповідачем. Вказав, що будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 передані у безоплатне тимчасове користування ФОП ОСОБА_2 , для ведення господарської діяльності з виготовлення залізобетонних виробів для будівництва, що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами. Будівлі, що знаходяться за адесою: АДРЕСА_2 передано за договором оренди від 01.12.2017 № 1 ПАТ «Бетонікс», який використовує їх для виробництва залізобетонних виробів для будівництва, що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами. Посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.02.2021 у справі № 820/3556/17., у постанові від 24.03.2021 у справі № 280/5332/18 , у постанові від 30.03.2020 у справі № 814/1469/18. Вказав, що підставою для застосування положень .п. 266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України є використання виробничих будівель за їх функціональним призначенням, незалежно від того хто її використовує ( власник чи інші особи). Зауважив, що Нововодолажською селищною радою до вказаних нежитлових приміщень застосовано ставку податку у розмірі 0 відсотків.

26.08.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 520/2239/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1

26.08.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській обл. залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору.

14.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 520/2239/21 за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Харківській обл. після усунення недоліків.

13.10.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

21.09.2021 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській обл., в якому позивач просив апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській обл. залишити без задоволення.

Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга ГУ ДПС у Харківській обл.. та апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

01.02.2018 ОСОБА_1 за договором дарування № 223 набув право власності на комплекс із 13 будівель за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлова будівля виробничий будинок «склад цементу літ. «Л-1», загальною площею 205,7 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «прохідна» літ. «Т-1», загальною площею 25,6 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «трансформаторна підстанція» літ. «Р-1», загальною площею 62,2 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «адміністративний корпус» літ. «П-3», загальною площею 3013 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «виробничий корпус» літ. «Ж-1», загальною площею 11210,9 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «лісопильний цех» літ. «Ш-1», загальною площею 589 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «склад наповнювачів» літ. «М-1», загальною площею 602,4 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «столярний цех» літ. «Ю-3», загальною площею 1972,6 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «бетонозмішувальний вузол» літ. «Н-7», загальною площею 1747,7 кв.м.;нежитлова будівля виробничий будинок «автомобільні терези 30 тон літ. «И-1», загальною площею 13,2 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «сушильне відділення» літ. «Щ-1», загальною площею 156,6 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «прохідна №1» літ. «С-1», загальною площею 101,8 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «компресорна станція» літ. « 0-1», загальною площею 589 кв.м. (далі - Об`єкт №1).

01.02.2018 за позивачем зареєстровано право власності на Об`єкт №1, що підтверджується відомостями витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 112563228; 112572131; 112571134; 112570531; 112552656; 112536788; 112565604; 112544809; 112567560;112569797; 112558939; 112571666; 112568875.

17.11.2017 ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу №2972 набув право власності на об`єкти нерухомості в смт. Нова Водолага Харківської області, а саме: комплекс будівель і споруд загальною площею 25 789,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з наступних об`єктів: центральна прохідна з ґанком (ліва) літ. «Б»; будівля головного корпусу літ. «Р»; насосна літ. «р»; БСУ, літ. «р1»; прохідна (північна) літ. «І»; будівля котельні з прибудовами літ. «Л»; прибудова літ. «л 1»; прибудова літ. «л2»; прибудова літ. «л3»; РМЦ літ. «М»; битові приміщення літ. «м2»; компресорна літ. «Ю»; матеріальний склад літ. «К»; навіс літ. «к1»; прибудова літ. «к2»; ворота літ. «к3»; огорожа літ. «к4»; склад цементу літ. «П»; розширитель складу підвал літ. «ПІ»; навіс літ. «п»; склад інертних літ. «Т»; бункер розвантаження вагонів літ. «т»; пульт керування літ. «т1»; дробівка щебеню літ. «т2»; трьохбункерний та підштабельний коридори літ. «Т1»; битова літ. «У»; відділ головного енергетика літ. «Н»; столова літ. «Н1»; погріб літ. «Н2»; тамбур літ. «Н3»; ганок літ. «Н4»; котельня літ. «Н5»; гараж літ. «О»; адміністративно-побутовий комплекс літ. «С»; котельня літ. «с»; тамбур літ. «с1»; КНС літ. «N»; склад готової продукції літ. «Ч»; ганок літ. «ч»; споруди складу готової продукції літ. «ч1» (далі - Об`єкт №2);

17.11.2017 ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу №2970 набув право власності на об`єкти нерухомості - нежитлова будівля (інженерний корпус з котельнею) загальною площею 2 668,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з наступних об`єктів: інженерний корпус літ. «Г-4»; котельня літ. «г»; ганок з навісом літ. «г1» (далі - Об`єкт №3);

17.11.2017 ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу №2977 набув право власності на об`єкт нерухомості - будинок (дитячий садок-яслі «Сонечко») з надвірними будівлями загальною площею 2 214,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , який складається з наступних об`єктів: основна будівля літ. А-2, підвал літ. «а», ганки літ. «а1-а10», об`єкт незавершеного будівництва готовністю 30 (тридцять) відсотків літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», погріб літ. «Н», хвіртка літ. «N», ворота літ. «N1», ворота літ. «N2», огорожа літ. «N3», огорожа літ. «N4»(Об`єкт №4), що підтверджується витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2017 р. № 104251830, від 20.11.2017 р. № 104320629 і від 17.11.2017 р. № 104251181 (далі - Об`єкт №4).

29.05.2020 ГУ ДПС у Харківській обл.. винесено ППР про визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на загальну суму 1.790.969,19грн.: №0-2031 на суму сплати - 8.583,86 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 205.70 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 550,84 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 13.20 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 2.595,61 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 62.20 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 467.830,86 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 210,90 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 69.308,31 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , площею 2214.50 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 82.316,60 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_4 ,, площею 1972,60 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 24.578,97 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 589,00 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 8.880,14 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 212,80 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 125.732,49 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 3013,00 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 83.517,38 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , площею 2668,50 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 4.248,11 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 101,80 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 6 534,92 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 156,60 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 72 931,52 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1747,70 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 807.153,14 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , площею 25789,70 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 1.068,29 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 25,60 кв.м.; №0-2031 на суму сплати - 25.138,15 грн. за об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 602,40 кв.м.

22.12.2020 за наслідком розгляду скарги позивача щодо вказаних ППР рішенням ДПС України №5640/К/99-00-06-02-04-09 скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Вважаючи вказані ППР протиправними позивач звернувся до суду з вимогою щодо їх скасування.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах частково не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України, оскільки помилково кваліфікував нежитлову власність позивача у якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1,00% як до будівель готельних, офісних, торгівельних за Об`єктом № 1, попри те, що до вказаних будівель повинна застосовуватися ставка податку як для інших будівель - 0,1 відсоток.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та зазначає.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані ПК України, який підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Відповідно до пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 30.1 ст.30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Згідно з п. 30.2 ст. 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, що набрав чинності з 01.01.2015 (Закон №71-VIII), запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Приписами ст. 265 ПК України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

За правилом п. 266.5.1 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Положеннями пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Відповідно до пп. 266.1.1 п.266.1 ст. 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпункт "є" пп. 266.2.2. п. 266.1 ст.266 ПК України визначає, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема ) будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до положень п.п.266.3.2 ст.266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п.п.266.4.2 ст.266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом у порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п.266.6.1 ст.266 ПК України).

За наслідком системного аналізу вказаних правових норм колегія суддів зазначає, що підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Буквальний аналіз пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

Класифікацію будівель залежно від їх функціонального призначення наведено у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому та введеному в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, чинний з 01 січня 2001 року (далі - ДК 018-2000).

Відповідно до вказаного ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з яким: споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт; будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів; інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

Відповідно до ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Колегія суддів зазначає, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у пп.«є» пп.266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі. При цьому cама по собі специфіка об`єкта оподаткування - спеціальний статус будівлі як будівлі промисловості - не є достатньою підставою для застосування податкової пільги.

Застосування пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, а саме у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Вищенаведений правовий висновок було сформульовано Верховним Судом у постановах від 17.07.2020 у справі № 440/937/19, від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, від 28.05.2020 у справі № 826/1338/17, які, з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, суд застосовує до спірних правовідносин.

Як вірно встановлено судом першої інстанції позивачу на праві власності належать об`єкти нерухомості №1-№3, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; смт. Нова Водолага, вул. Заводська 1;смт. Нова Водолага, вул. Заводська 1-А., які згідно копій технічних паспортів є виробничими будинками та об`єкт нерухомості №4, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 та є громадським будинком згідно копій технічних паспортів.

Об`єкт №1 (комплекс нежитлових будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ) згідно договору позички нежитлового приміщення від 01.02.2018 №3 позивач передав ФОП ОСОБА_2 у безоплатне тимчасове користування, що підтверджується актом прийому-передачі майна до Договору №3, основним видом господарської діяльності якої є виготовлення виробів із бетону для будівництва (код КВЕД 23.61), який ФО-П ОСОБА_2 використовує для виробництва залізобетонних виробів для будівництва.

Об`єкт №2 та Об`єкт № 3 (нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_2 ) позивач передав ПАТ «Бетонікс» відповідно до договору оренди від 01.12.2017 №1, що підтверджується актом прийому-передачі майна до Договору №1, яке вказані об`єкти нерухомого майна передало у користування ФОП ОСОБА_2 відповідно до договору суборенди №1 від 01.12.2017, що підтверджується актом прийому-передачі майна до Договору суборенди №1 від 01.12.2017, для ведення господарської діяльності, яка використовує його для виробництва залізобетонних виробів для будівництва.

Враховуючи викладені вище правові норми та з огляду на те, що комплекси нежитлових будівель і споруд виробничих будинків, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_3 (Об`єкт АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_2 (Об`єкт АДРЕСА_7 використовуються у господарській діяльності іншими особами, а не позивачем, а Обєкт №4 (Будівля колишнього дитячого садка-ясель «Сонечко» з надвірними будівлями) є громадським будинком, доказів використання у промисловому виробництві якого не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування податкової пільги , передбаченої пп.«є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України, у даному випадку та як наслідок правомірної кваліфікації нежитлових об`єктів позивача в якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно.

Доводи ОСОБА_1 про те, що спірні будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , є виробничим будинками, які належать до будівель промисловості та передані у користування ПАТ «Бетонікс та ФОП ОСОБА_2 , для ведення господарської діяльності для виробництва залізобетонних виробів для будівництва, а підставою для застосування положень .п. 266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України є використання виробничих будівель за їх функціональним призначенням, незалежно від того хто її використовує ( власник чи інші особи), колегія суддів визнає необґрунтованими та зазначає, що положення пп.є 66.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України прямо передбачають неможливість застосування пільги щодо таких об`єктів нерухомості, у випадку передачі власником їх в оренду іншим особам.

Посилання на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.02.2021 у справі № 820/3556/17, у постанові від 24.03.2021 у справі № 280/5332/18 , у постанові від 30.03.2020 у справі № 814/1469/18 правильності висновків суду першої інстанції не спростовує.

Перевіряючи правомірність обчислення контролюючим органом ставки податку на спірне нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.1 ст.308КАС України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, перевіряючи правомірність обчислення контролюючим органом ставки податку на спірне нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки саме за ставкою за ставкою 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту нерухомого майна (41,73грн.) за об`єктом нерухомості №1, колегія суддів виходить з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції додатком №1 до рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17, станом на 01.01.2019 встановлено такі ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торговельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) виключений; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

Згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.02.2018 відповідно до відомостей №№ 112563228; 112572131; 112571134; 112570531; 112552656; 112536788; 112565604; 112544809; 112567560;112569797; 112558939; 112571666; 112568875 за позивачем зареєстровано право власності на Об`єкт нерухомості №1, який включає в себе комплекс із 13 будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлова будівля виробничий будинок «склад цементу літ. «Л-1», загальною площею 205,7 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «прохідна» літ. «Т-1», загальною площею 25,6 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «трансформаторна підстанція» літ. «Р-1», загальною площею 62,2 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «адміністративний корпус» літ. «П-3», загальною площею 3013 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «виробничий корпус» літ. «Ж-1», загальною площею 11210,9 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «лісопильний цех» літ. «Ш-1», загальною площею 589 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «склад наповнювачів» літ. «М-1», загальною площею 602,4 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «столярний цех» літ. «Ю-3», загальною площею 1972,6 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «бетонозмішувальний вузол» літ. «Н-7», загальною площею 1747,7 кв.м.;нежитлова будівля виробничий будинок «автомобільні терези 30 тон літ. «И-1», загальною площею 13,2 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «сушильне відділення» літ. «Щ-1», загальною площею 156,6 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «прохідна №1» літ. «С-1», загальною площею 101,8 кв.м.; нежитлова будівля виробничий будинок «компресорна станція» літ. « 0-1», загальною площею 589 кв.м.

Згідно з наданими до матеріалів справи копіями технічних паспортів складові елементи Об`єкту №1 є виробничими приміщеннями.

З огляду на викладене, та враховуючи, що доказів того, що вказані приміщення визначені як готельні будівлі, офісні будівлі, торговельні будівлі матеріали справи не містять, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах частково не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України, оскільки помилково кваліфікував нежитлову власність позивача у якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1,00% як до будівель готельних, офісних, торгівельних за Об`єктом № 1, попри те, що до вказаних будівель повинна застосовуватися ставка податку як для інших будівель - 0,1 відсоток.

Як наслідок колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи розмір мінімальної заробітної плати на 01.01.2019 (4.173,00 грн.), ставку податку інших будівель (0,1%) та площу вказаних будівель Об`єкту №1 до сплати підлягає податок на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, у наступних розмірах:

- 858,39 грн. як добуток арифметичної дії множення 205,7кв.м. * 4,173грн., отже, безпідставним є нарахування податку у розмірі 7725,47 грн. (7725,47грн.= 8583,86 грн. -858,39грн.);

- 55,08 грн. як добуток арифметичної дії множення 13,20кв.м. * 4,173грн., отже, безпідставним є нарахування податку у розмірі 495,76 грн. (495,76грн.= 550,84 грн. - 55,08грн.);

- 259,56 грн. як добуток арифметичної дії множення 62,20кв.м. * 4,173грн., отже, безпідставним є нарахування податку у розмірі 2336,05 грн. (2336,05грн.= 2595,61 грн. -259,56грн.);

- 46783,09 грн. як добуток арифметичної дії множення 210,90кв.м. * 4,173грн., отже, безпідставним є нарахування податку у розмірі 421047,77 грн. (421047,77грн.= 467830,86 грн. - 46783,09грн.);

- 8231,60 грн. як добуток арифметичної дії множення 1972,60кв.м. * 4,173грн., отже, безпідставним є нарахування податку у розмірі 74084,40 грн. (74084,40грн.= 82316,00 грн. -8231,60грн.);

- 2457,90 грн. як добуток арифметичної дії множення 589,00кв.м. * 4,173грн., отже, безпідставним є нарахування податку у розмірі 22121,07 грн. (22121,07грн.= 24578,97 грн. -2457,90грн.);

- 888,01 грн. як добуток арифметичної дії множення 212,80кв.м. * 4,173грн., отже, безпідставним є нарахування податку у розмірі 7992,13 грн. (7992,13грн.= 8880,14 грн. -888,01грн.);

- 12573,25 грн. як добуток арифметичної дії множення 3013,00кв.м. * 4,173грн., отже, безпідставним є нарахування податку у розмірі 113159,24 грн. (113159,24грн.= 125732,49 грн. -12573,25грн.);

- 424,81 грн. як добуток арифметичної дії множення 101,80кв.м. * 4,173грн., отже, безпідставним є нарахування податку у розмірі 3823,30 грн. (3823,30грн.= 4248,11грн. -424,81грн.);

- 653,49 грн. як добуток арифметичної дії множення 156,60кв.м. * 4,173грн., отже, безпідставним є нарахування податку у розмірі 5881,43 грн. (5881,43грн.= 6534,92 грн. -653,49грн.);

- 7293,15 грн. як добуток арифметичної дії множення 1747,70кв.м. * 4,173грн., отже, безпідставним є нарахування податку у розмірі 65638,37 грн. (65638,37грн.= 72931,52 грн. -7293,15грн.);

- 106,83 грн. як добуток арифметичної дії множення 25,60кв.м. * 4,173грн., отже, безпідставним є нарахування податку у розмірі 961,46 грн. (961,46грн.= 1068,29 грн. -106,83грн.);

- 2513,82 грн. як добуток арифметичної дії множення 602,40кв.м. * 4,173грн., отже, безпідставним є нарахування податку у розмірі 22624,33 грн. (22624,33грн.= 25138,15 грн. -2513,82грн.).

Щодо посилання податкового органу на те, що будівлі у складі Об`єкту №1 є будівлями промисловості, до яких має бути застосована ставка 0,25 відсоток, колегія суддів визнає помилковим та зазначає, що рішенням №1284/18 від 28.11.2018 пп.5 п.5 додатку 1 Рішення 11 сесії ХМР від 22.02.2017 №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» щодо будівель промисловості та складів виключено, що свідчить про правомірність застосування судом першої інстанції ставки 0,1 відсотка при вирішенні спірних правовідносин.

Щодо правомірності застосування ставки податку 0,75 відсотків до складової Об`єкту нерухомості № 2, до якої входить гараж літ. «О» загальною площею 1.859,0 кв.м колегія суддів зазначає.

Як вірно встановлено судом першої інстанції згідно з Нововодолазької селищної ради Харківської області від 22.06.2018 №1395 до (код 1242) для юридичних осіб та фізичних осіб застосовується ставка 0 %.

Проте, згідно технічного паспорту Об`єкту № 2, до складу виробничого будинку - "гараж" літ. «О» входять наступні приміщення (гаражі, кладові, приймальня, кабінети, туалети, душові, учбові класи, коридори, побутові).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному конкретному випадку "гараж" відносно Об`єкту №2 є виключно текстуальним найменуванням об`єкту нерухомого майна, до складу якого входять зовсім інші за призначенням приміщення, що, в свою чергу, виключає застосування до цієї будівлі ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - 0%.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відносно гаражу літ «О» загальною площею 1859,0 кв.м. має бути застосована ставку податку 0 відсотків є помилковим з підстав наведених вище.

Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року по справі № 520/2239/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 24.11.2021 року