Справа № 320/6311/19
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року № 320/6311/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімершпагат» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімершпагат» до Головного управління ДФС у Київській області в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Київській області від 05.07.2019 № , №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підприємством не було допущено порушень податкового законодавства, а господарські операції з контрагентами, які вказані в акті перевірки мали реальний характер, оформлені належними первинними документами та в повному обсязі відображені в бухгалтерському та податковому обліках. При укладенні господарських договорів із контрагентами, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідали економічному змісту господарських операцій та чинному законодавству України. Також, позивач звертав увагу на те, що його контрагенти на момент відображення у податковому обліку здійснених операцій були зареєстровані в якості юридичних осіб та були платником податку на додану вартість, а правочини, вчинені із ними, не є нікчемними і не були визнані недійсними в судовому порядку. Як зазначив позивач, відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження фіктивності (безтоварності) договорів, укладених між ТОВ «Полімершпагат» та його контрагентами, а відтак вважає, що оскаржувані рішення контролюючого органу є незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, призначено підготовче засідання на 17 грудня 2019 року.

11 грудня 2019 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якому останній зазначає, що у відзиві взагалі відсутні заперечення щодо правових підстав позову та обставин наведених у ньому, а також відповідачем не подано жодного доказу на обґрунтування своєї позиції з приводу виниклих спірних правовідносин. Також позивач стверджує, що жодних зауважень, заперечень та спростувань щодо даних ТТН податковим органом у відзиві не надано. Висновки викладені в акті перевірки є єдиним аргументом відповідача у обґрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

12 грудня 2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Стверджує, що Головне управління ДФС у Київській області при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкові повідомлення-рішення є законними. Також відповідачем подано до суду клопотання про заміну відповідача на його правонаступника.

Підготовче засідання 17 грудня 2019 року відкладено у зв`язку з наданням учасниками справи додаткових доказів та наступне підготовче засідання призначено на 15.01.2020.

14 січня 2020 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що наведені у відзиві заперечення податкового органу є необґрунтованими та підлягають відхиленню, оскільки на вимогу відповідача товариством додатково надано акти списання товарів. В матеріалах справи наявні всі договори щодо співпраці позивача з його контрагентами. Стверджує, що наведені у відзиві аргументи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та не спростовують матеріалів позовної заяви.

Підготовче засідання 15.01.2020 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та наступне підготовче засідання призначено на 19.02.2020.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року зупинено провадження у справі за обґрунтованими клопотаннями сторін та наступне підготовче засідання призначено на 16.03.2020.

16.03.2020 питання про поновлення провадження у справі відкладено у зв`язку з обґрунтованим клопотанням представника позивача та наступне підготовче засідання призначено на 06.04.2020.

Представником позивача 03.04.2020 подано до суду додаткові письмові пояснення, в яких останній стверджує, що податковим органом жодними доказами не доведено нереальність чи неправомірність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, що могло бути підставою для нарахування позивачу податкових зобов`язань зі сплати податку на прибуток та податку на додану вартість по таких операціях.

06.04.2020 питання про поновлення провадження у справі відкладено у зв`язку з обґрунтованим клопотанням представника відповідача та наступне підготовче засідання призначено на 20.05.2020.

Представником позивача подано до суду додаткові письмові пояснення в яких останній підтримав свою позицію викладену в позовній заяві, у відповіді на відзив та додаткових пояснень.

20.05.2020 питання про поновлення провадження у справі відкладено у зв`язку з обґрунтованими клопотаннями представників сторін та наступне підготовче засідання призначено на 09.06.2020.

Підготовче засідання 09.06.2020 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та наступне підготовче засідання призначено на 01.07.2020.

01.07.2020 питання про поновлення провадження у справі відкладено у зв`язку з обґрунтованими клопотаннями представників сторін та наступне підготовче засідання призначено на 28.07.2020.

Підготовче засідання 28.07.2020 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці та наступне підготовче засідання призначено на 19.08.2020.

Підготовче засідання 19.08.2020 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці та наступне підготовче засідання призначено на 12.10.2020.

12.10.2020 питання про поновлення провадження у справі відкладено у зв`язку з обґрунтованим клопотанням представника позивача та наступне підготовче засідання призначено на 04.11.2020.

04.11.2020 питання про поновлення провадження у справі відкладено у зв`язку з обґрунтованим клопотанням представника відповідача та наступне підготовче засідання призначено на 18.01.2021.

18.01.2021 питання про поновлення провадження у справі відкладено у зв`язку з обґрунтованим клопотанням представника відповідача та наступне підготовче засідання призначено на 22.02.2021.

19.02.2021 представник позивача подав до суду письмове клопотання в якому останній просив, розгляд справи провести за відсутністю позивача та його представника, позовні вимоги підтримав повністю, щодо закриття підготовчого засідання не заперечував.

22.02.2021 представник відповідача подав до суду клопотання в якому розгляд клопотання позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження залишив на розсуд суду.

Ухвалами суду від 22.02.2021 поновлено провадження у справі та закрито підготовче засідання.

Щодо клопотання відповідача про заміну ГУ ДФС у Київській області та правонаступника ГУ ДПС у Київській області, суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Згідно ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1. Реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.

Відповідно до Переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються, утворено Головне управління ДПС у Київській області, а відповідно до Переліку територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються, до Головного управління ДПС у Київській області приєднано Головне управління ДФС у Київській області.

Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України №682-р від 21.08.2019 функції і повноваження Державної фіскальної служби з реалізації державної податкової політики, державної політики із адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби із правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань припинено, а контроль за дотриманням таких функцій та повноважень покладено на Державну податкову службу згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (Офіційний вісник України, 2019 р., №26, ст. 900).

28 серпня 2019 року Державною податковою службою України прийнято наказ №36 «Про початок діяльності Державної податкової служби України», згідно з яким розпочато виконання Державною податковою службою України функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється.

Згідно з частиною четвертою статті 87 Цивільного кодексу України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Як вбачається з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 30.07.2019 внесено запис про реєстрацію юридичної особи - Головне управління Державної податкової служби України (ідентифікаційний код юридичної особи за ЄДРПОУ - 43141377).

Таким чином, Головне управління ДПС у Київській області є правонаступником Головного управління ДФС у Київській області.

Проте, Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 893 «Деякі питання ГУ ДПС у Київській області було вирішено: «Ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби».

Пунктом 2 Постанови № 893 встановлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 N 227 (зі змінами), Державна податкова служба України видала наказ від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ № 529), яким наказала утворити як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, а Департаменту правової роботи - подати державному реєстратору документи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відповідної інформації про утворення територіальних органів Державної податкової служби як її відокремлених підрозділів.

Відповідно до Наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 № 755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.

Згідно з Положенням Головне управління ДПС у Київській області затверджене наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 № 643 (далі Положення), підрозділу Державної податкової служби України, забезпечує реалізацію повноважень Державної податкової служби України на території Київської області і є правонаступником майна, прав і обов`язків Головного управління ДПС у Київській області ().

Отже з 01.01.2021 відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від ліквідованого Головного управління ДПС у Київській області як юридичної особи публічного права () до Головного управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, ().

В свою чергу, Головне управління ДПС у Київській області () втратило адміністративну процесуальну правоздатність органу, який згідно із законом виконує функції, зокрема у сфері реалізації державної податкової політики на території Київської області.

Отже, на теперішній час Головне управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України () є правонаступником Головного управління ДПС у Київській області ().

Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити заміну відповідача - Головне управління ДФС у Київській області на правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

У зв`язку з поданими клопотаннями учасників справи та на підставі ст.194 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Полімершпагат» (ідентифікаційний код 34284250) зареєстроване в якості юридичної особи 03.04.2006 за №0000975 та є платником податку на додану вартість.

З 27.02.2019 р. по 20.03.2019 р. працівниками ГУ ДФС у Київській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Полімершпагат» ( Код за ) податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 по 30.09.2018.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 27.03.2019 № 241/10-36-14-12/34284250 (далі - акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ «Полімершпагат»:

1) п.п. 134.1.1, п.134.1, ст. 134 Податкового Кодексу України 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами і доповненнями), що призвело до заниження податку на прибуток на суму 1019984 грн.: - за 2016 рік на суму 341024 грн.; - за 2017 рік на суму 520560 грн.; - за 9 місяців 2018 року на суму 158400 грн.;

2) п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-Vl (зі змінами і доповненнями), в результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 263523 грн. в періодах:

- за вересень 2017 року на суму 104876 грн.;

- за грудень 2017 року на суму 33373 грн.;

- за січень 2018 року на суму 20089 грн.;

- за лютий 2018 року на суму 14001 грн.;

- за березень 2018 року на суму 10506 грн.;

- за липень 2018 року на суму 46380 грн.;

- за серпень 2018 року на суму 21469 грн.;

- за вересень 2018 року на суму 12830 грн.;

3) ст.141 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями), за виплатою нерезиденту прибутку та не сплатою податку на прибуток нерезидента.

На підставі вказаних висновків акту перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.07.2019 № , яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 1 274980 грн., з яких 1019984 грн. за податковими зобов`язаннями, 254996 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким Товариству зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 263524 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, товариство подало до Державної фіскальної служби України скаргу, у якій просило скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.07.2019 № , №.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 26.09.2019 № 3426/6/99-00-08-05-01 податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.07.2019 № , № залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем в 2016 році, 2017 році та 2018 році укладено ряд договорів. Так, між позивачем та ФОП ОСОБА_1 укладено договори купівлі-продажу №57/1 від 03.07.2017 на придбання товару з додатковою угодою від 03.07.2017, №2/2 від 04.01.2018 на придбання товару з додатковою угодою від 04.01.2018. На підтвердження виконання даних договорів сторонами оформлено видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, видаткові касові ордери (арк.30-188 т.1).

Між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено договори купівлі-продажу №1/1 від 04.01.2016 на придбання товару з додатковою угодою від 04.01.2016, №2/1 від 03.01.2017 на придбання товару з додатковою угодою від 03.01.2017, №3 від 04.01.2018 на придбання товару з додатковою угодою від 04.01.2018. На підтвердження виконання даних договорів сторонами оформлено видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, видаткові касові ордери (арк.189-235 т.1, арк.1-94 т.2).

Між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено договори купівлі-продажу №40/1 від 01.05.2016 на придбання товару з додатковою угодою від 01.05.2016. На підтвердження виконання даного договору сторонами оформлено видаткова накладна, товарно-транспортні накладні, видаткові касові ордери (арк.95-105 т.2).

Між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено договори купівлі-продажу №87/3 від 01.08.2016 на придбання товару з додатковою угодою від 04.08.2016, №3/1 від 10.01.2017 на придбання товару з додатковою угодою від 10.01.2017. На підтвердження виконання даних договорів сторонами оформлено видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, видаткові касові ордери (арк. 106-167 т.2).

Крім того, всі контрагенти позивача зареєстровані як фізичні особи-підприємці, що підтверджується виписками з ЄДРПОУ (арк.168-172 т.2).

На підтвердження використання частини придбаної продукції від контрагентів у власній господарській діяльності, позивачем надано до суду акти використання сировини для виробництва продукції за 2016 рік, за 2017 рік, за 2018 рік (арк.173-183 т.2).

В подальшому вироблену продукцію позивачем було реалізовано при укладенні договорів поставки з ТОВ «ВІСТ ГРУП» №40 ВІД 03.05.2017, з Публічною бібліотекою імені Л. Українки для дорослих м. Києва №36/18 від 21.05.2018, з ТОВ «Таланлегпром» №7 від 24.01.2018, з ТОВ «Коронос-Авто» №23 від 07.02.2018, з ТОВ «Укравтозапчастина» №25 від 07.02.2018, №29 від 09.02.2018, з ТОВ «ТПК «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» №46 від 24.04.2018, з ТОВ «Агрофірма «Весна-2011» №65 від 09.07.2018 та інші. На підтвердження виконання вищезазначених договорів сторонами оформлено видаткові накладні, експрес-накладні, декларації. Факт оплати за продану продукцію позивачем підтверджується виписками з банківських операцій (арк.184-248 т.2, т.3, арк.1-25 т.4).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків, інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1. статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України доходом з джерелом їх походження з України є - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з п.5 Наказу Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 Дохід: дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п. п.7 Наказу Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 Дохід: чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

Згідно до п.6, 9 Наказу Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту).

До складу витрат не включаються витрати не підтвердженні відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Відповідно до ст.1 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон України №996-ХІV), господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз даної норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

За змістом частин першої та другої статті 9 Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи), встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерством фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення №88).

Згідно з пунктом 2.1 Положення №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15 Положення № 88).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача), зокрема й щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суд враховує враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 19.06.2018 у справі №808/2447/17 та від 31.07.2018 у справі №820/3119/17.

Відтак, досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з його контрагентами ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 , рух активів у процесі здійснення господарських операцій, мету та обставини використання товару у власній господарській діяльності позивача, судом встановлено та не заперечується відповідачем в акті перевірки, що між ТОВ «Полімершпагат» та контрагентами ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 - постачальниками сировини було укладено договори на постачання даної сировини; контрагенти ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 постачальники є належними чином зареєстрованими, перебувають (чи перебували на час здійснення операцій з ними) на обліку в податкових органах; сировина у даних ФОПів придбавалася згідно накладних (перелік накладних наведено в акті по кожному постачальнику); сировина постачалася автотранспортом ФОПів - постачальників (продавців); з даними ФОПами проводився розрахунок за придбану сировину згідно умов договорів, докази проведення розрахунків були надані та факт проведення розрахунків відображено в акті перевірки; дана придбана у ФОпів-постачальників сировина в подальшому використовувалася в господарському виробничому процесі ТОВ «Полімершпагат» - для виробництва готової продукції і її подальшої реалізації споживачам (покупцям).

Тобто, єдиними порушенням, яке потягнуло накладення на ТОВ «Полімершпагат» штрафних санкцій, ГУ ДФС у Київській області вважає відсутність документів, які підтверджують транспортування товару (сировини).

При цьому, по кожному ФОПу - постачальнику в Акті вказано, що транспортування сировини здійснювалося транспортом даних ФОПів, аналогічні норми містяться в Договорах, укладених з даними ФОПами.

Судом встановлено, що товарно-транспортні накладні надавалась як до податкового органу під час перевірки так і надано до позовної заяви.

При цьому дослідженні судом первинні документи Товариства, складені за результатом господарських операцій позивача з його контрагентами, - відповідають вимогам податкового законодавства, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та спрямованість його дій на отримання реального результату в процесі господарської діяльності (тобто, використані в профільній діяльності Товариства для виготовлення продукції і її подальшої реалізації згідно договорів купівлі-продажу на накладних, за яку покупцем проведено розрахунок).

На підтвердження зміни майнового стану у результаті здійснення господарських операцій з контрагентами, Товариством надано банківські виписки про перерахування коштів за придбаний товар, що свідчить про понесення позивачем витрат на їх придбання.

Продукція, придбана у вищевказаних контрагентів, була використана позивачем у межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку, що узгоджується з основними видами економічної діяльності Товариства (Код КВЕД 13.94 - Виробництво канатів, мотузок, шпагату та сіток).

Документи, складені за результатом проведених операцій між Товариством та його контрагентами, відповідають вимогам первинних документів встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема містять всі необхідні реквізити, виписані суб`єктами господарювання, які, на момент взаємовідносин з Товариством не були виключені з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебували на обліку в органах державної фіскальної служби. Податковий орган у встановленому законом порядку не довів факту підробки, недостовірності чи неналежного оформлення цих документів.

Посилання податкового органу на ненадання Товариством первинних документів, зокрема товарно-транспортних накладних на підтвердження постачання придбаного у чотирьох вищевказаних фізичних осіб-підприємців товару під час перевірки та не надання інших документів на вимогу контролюючого органу не підтверджено належними доказами. Зокрема контролюючим органом не надано акт про відмову позивача надати документи, який має бути складений у відповідності до положень статті 85 Податкового кодексу України.

Податковим органом, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, що господарські операції Товариства є фіктивними або безтоварними; доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку Товариства матеріали справи також не надано.

Податковим органом не доведено недобросовісності Товариства та його контрагентів, що свідчить про відсутність перешкод для формування даних податкового обліку Товариства.

Суд звертає увагу на те, що з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв`язку між витратами ТОВ «Полімершпагат» на придбання товарів у ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 та здійсненням ним господарської діяльності.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Відповідно до п.п.198.1, 198.2 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п.п. 198.5, 198.6 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, підставою для нарахування згідно вищевказаного акту та ППР податкових зобов`язань з ПДВ стало, на думку податкового органу, неправильне (без нарахування ПДВ) списання Товариством відходів в процесі своєї господарської діяльності.

Відходи це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися в процесі виробництва або споживання, а також товари (продукція), які повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх виникнення (виявлення). Від відходів власник позбавляється або має намір (повинен) позбутися шляхом їх утилізації чи видалення (ст. 1 Закону України від 05.03.98 р. № 187/98-ВР «Про відходи». ).

Головною ознакою відходів є те, що вони втратили свої споживчі властивості, навіть частково. Тобто за ситуації, коли матеріали, що утворилися при виробництві продукції, можуть бути використані повторно у виробництві для тих самих цілей або ж продані на сторону за ціною початкового ресурсу, відходами вони не визнаються.

Детальний перелік відходів наведений у Класифікаторі відходів ДК 005-96, затвердженому наказом Держкомітету України стандартизації, метрології та сертифікації України від 29.02.96 р. № 89.

З точки зору використання в господарській діяльності відходи поділяють на такі види:

зворотні

безповоротні

Зворотні відходи це залишки сировини, матеріалів, напівфабрикатів та інших видів матеріальних цінностей, що утворилися у процесі виробництва продукції (робіт, послуг), втратили повністю або частково споживчі властивості початкового матеріалу (хімічні та фізичні) і через це використовуються з підвищеними витратами (зниженням виходу продукції) або зовсім не використовуються за прямим призначенням. Прикладами відходів виробництва можуть бути стружка, обрубки металу, обрізки тканини тощо (п. 2.13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджені наказом Мінфіну України від 10.01.2007 р. № 2).

Безповоротні відходи це ті відходи, реалізація та/або використання яких у виробничому процесі не передбачається. Вони не потрібні підприємству, і від них потрібно позбавитися (утилізувати, знищити, передати спецпідприємству на переробку згідно з вимогами законодавства).

Для цілей обліку поворотні і безповоротні відходи поділяють на:

нормативні

наднормативні

Без нормативних відходів не можна обійтися при виготовленні продукції. Кількість їх виникнення передбачає технологія виробництва конкретного виду продукції. За наявності галузевих норм або норм відходів у техрегламенті, нормативно-технічній документації керуються саме такими нормами. Але найчастіше регламентовані норми відсутні, тоді підприємство розробляє їх самостійно.

Наднормативні відходи це ті, що перевищують норми, встановлені технологією виробництва. Вони утворюються через порушення технології виробництва, вимог нормативно-технічної документації на виробниче обладнання, недостатню кваліфікацію працівників тощо.

Під нормою списання відходів (нормою витрат матеріалів, нормативними відходами) розуміють максимально допустиму планову кількість сировини, матеріалів, необхідну для виготовлення одиниці продукції/роботи при планованому обсязі виробництва.

Інакше кажучи, норма витрат матеріалів це свого роду рецептура, яка дозволяє підприємству:

запланувати потребу в сировині та матеріалах для виготовлення продукції, виконання робіт;

скласти план матеріального постачання та закупити необхідну кількість матеріалів;

розрахувати виробничу собівартість та відпускну ціну продукції/роботи, що випускається;

дізнатися, наскільки раціонально та ефективно витрачаються матеріальні ресурси, тобто здійснювати контроль за їх використанням та втратами (наприклад, на підставі норм витрат приймають рішення про перевитрату матеріалів, відшкодування збитків тощо);

- правильно організувати облік виробничих витрат та втрат.

За своїм змістом норма витрат величина орієнтовна. її не можна ототожнювати з фактичними витратами. Нормування витрат матеріалів проводять з метою встановлення їх планової кількості, необхідної для виготовлення виробів, забезпечення раціонального та ефективного використання сировини та матеріалів у виробництві.

Норми, як правило, визначають на натуральну одиницю кожного з видів товарної продукції (робіт, послуг) або на окремі технологічні процеси виробництва.

У складі норми витрат матеріалів враховують:

корисну витрату матеріалу, тобто ту його кількість, яка увійшла безпосередньо в масу виробу, що випускається;

технологічні відходи, зумовлені встановленою технологією виробництва, тобто та кількість матеріалу, яка не увійшла в масу виробу, але витрачена на його виробництво;

безповоротні втрати, тобто кількість матеріалу, що безповоротно втрачається в процесі виготовлення виробу внаслідок недосконалості технології, організаційних причин, низької кваліфікації працівників.

Якщо чинним законодавством України не визначені конкретні органи (організації, установи), на які покладено обов`язок розробки норм витрат тих чи інших матеріалів, підприємство може розробити власні норми технологічні регламенти на кожний вид продукції з урахуванням наявного обладнання та особливостей технічних умов. Орієнтуватися при цьому потрібно на ГОСТ 14.322-83 «Нормирование расхода материалов. Основные положения», затверджений постановою Держкомітету СРСР зі стандартів від 09.02.83 р. № 713 (ср. 025069200). Адже саме він встановлює загальні правила нормування матеріалів, класифікацію та методи розробки норм витрат матеріалів.

Для переважної більшості підприємств (в т.ч. виробничої діяльності, яка здійснюється ТОВ «Полімершпагат») норми витрат матеріалів на законодавчому рівні не регламентовані. Тому їх підприємства розробляють самостійно. Правомірність такої розробки норм підтверджена і судовими рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2010р. № 2-а-7628/10/2070 та від 13.07.2016 р. № 820/2673/16, ухвала ВАСУ від 25.04.2013p. № К/9991/13760/11.

Відповідно до вищевказаних нормативних актів, ТОВ «Полімершпагат» розробило норми списання відходів, встановивши їх на рівні 10% від загальної кількості виготовленої продукції, що підтверджується наказом № 2а від 01.04.2016 p..

Про самостійність нормування підприємством витрат з урахуванням нормальних рівнів використання запасів, праці, виробничих потужностей говорить і п. 530 Методичних рекомендації з формування собівартості продукції (робіт, послуг) у промисловості, затверджені наказом Мінпромполітики від 09.07.2007 р. № 373.

На облік з ПДВ, нормативні безповоротні відходи не впливають, оскільки їх утворення безпосередньо пов`язане з технологічним процесом. Відповідно, матеріали у вигляді безповоротних відходів вважаються використаними в господарській діяльності платника податків, і нараховувати компенсуючі податкові зобов`язання з п.198.5 ПК України в цьому випадку не потрібно.

Судом встановлено, що в Акті перевірки не було враховано, що матеріали, списані по вищеперерахованих 10 актах списання, були списані згідно затверджених підприємством норм списання відходів.

Необхідно зауважити, що в п.1.3 Інструкції № 141 (Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, затвердженої Наказом міністерства Фінансів України № 141 від -1.07.1997, зареєстрованої в міністерстві юстиції України 04 серпня 1997 р. за № 284/2088), Мінфін зобов`язує нараховувати податкові зобов`язання у разі втрат і витрат матеріальних цінностей та інших ресурсів понад установлені норми (Дт 949 Кт 641/ПДВ).

Вартість списаних ТОВ «Полімершпагат» матеріалів - не перевищує 10% від загальної кількості виготовленої підприємством продукції, вказаних в Наказі № 2а від 01.04.2016 «Про норми списання відходів» (загальна вартість списаних матеріалів за перевіряємий період - 1 317 613 грн.; дохід від реалізації за перевіряємий період - 104 446 919 грн.; тобто, вартість списаних матеріалів - є менше 10% від загальної вартості виготовленої продукції (~ 1,3%)).

Таким чином, щодо списання ТОВ «Полімершпагат» зазначених в 10 актах списання безповоротних відходів, - створення та списання вищезазначених нормативних відходів не несе податкових наслідків з ПДВ, оскільки це (таке списання) пов`язано з господарською діяльністю (виробничим процесом) товариства.

Такі витрати є нормативними (встановленими нормами по підприємству та не перевищують вказані в наказі № 2а від 01.04.2016 р. норми), а тому не створюють податкових наслідків, передбачених п.198.5 ПКУ (оскільки норма п.198.5 ПКУ стосується понаднормативних відходів).

Суд зазначає, що якщо вартість товарів, що підлягають утилізації, включається до вартості іншої готової продукції, операції з постачання якої підлягають оподаткуванню, то зобов`язання згідно з пп. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу не нараховують (лист ДФС України від 29.07.2016 р. № 16447/6/99-99-15-02-02-15 «Щодо віднесення собівартості утилізованого насіння до складу витрат та нарахування на суму вартості зобов`язання з ПДВ», лист ДФС України від 16.03.2016 р. № 5737/6/99-99-19-03-02-15 «Щодо порядку нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за операцією зі списання товарно-матеріальних цінностей, які визнані непридатними для використання, та при подальшій реалізації їх як вторинної сировини»).

Згідно листа ГУ ДФС у Харківській області «Щодо порядку нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за операцією зі списання товарно-матеріальних цінностей, які визнані непридатними для використання».

«....При списанні непридатних для використання товарно-матеріальних цінностей, задіяних на етапах виробництва продукції (товарів, послуг) та під час придбання яких суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту, податкові зобов`язання з ПДВ платником податків не нараховуються за умови, що вартість таких товарно-матеріальних цінностей включається до вартості готової продукції (товарів, послуг), операції з постачання якої підлягають оподаткуванню. У разі недотримання цієї умови, при списанні таких товарно-матеріальних цінностей платник зобов`язаний визначити податкові зобов`язання з ПДВ за основною ставкою відповідно до п.. 198.5 ст. 198 Кодексу, оскільки товарно-матеріальні цінності не використовуються в оподатковуваних операціях....».

Тобто, як випливає з даного листа, суму ПДВ, сплаченого при придбанні товарів, які були потім визнані браком та списані, включають до податкового кредиту з ПДВ у тих випадках, коли товари використовують в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (п. 198.3 ст.198 ПКУ).

Тож підприємство не втрачає права на податковий кредит, якщо вартість браку було включено до вартості готової продукції , а також якщо такі норми браку визначені внутрішніми документами Товариства та випливають з технології виробництва продукції

Так, вартість матеріалів, списаних по 10 актах списання, була в подальшому включена до собівартості матеріалів і врахована в додаткових зобов`язаннях ТОВ «Полімершпагат» при реалізації таких матеріалів.

Про включення вартості таких списаних матеріалів до собівартості продукції свідчать:

-«Карточка счета 231 за 30 вересня 2017 року» - про включення до собівартості матеріалів, списаних по акту списання № 8 від 30.09.2017 на суму 486 760,29 грн. та акту списання № 7 від 30.09.2017 р. на суму 37 619,57 грн.;

-«Карточка счета 231 за 29 грудня 2017 року» - про включення до собівартості матеріалів, списаних по акту списання № 12 від 29.12.2017 на суму 101 533,83 грн.;

- «Отчет по проводкам за 31 грудня 2017 року» - про включення до собівартості матеріалів, списаних по акту списання № 19 від 31.12.2017 на суму 65 331,75 грн.;

-«Карточка счета 231 за 31 січня 2018 року» - про включення до собівартості матеріалів, списаних по акту списання № 14 від 31.01.2018 на суму 100 442,85 грн.;

-«Карточка счета 231 за 28 лютого 2018 року» - про включення до собівартості матеріалів, списаних по акту списання № 19 від 28.02.2018 на суму 70 003,10 грн.;

-«Отчет по проводкам за 31 березня 2018 року» - про включення до собівартості матеріалів, списаних по акту списання № 18 від 31.03.2018 на суму 52 527,64 грн.;

-«Отчет по проводкам за 31 липня 2018 року» - про включення до собівартості матеріалів, списаних по акту списання № 57 від 31.07.2018 на суму 160 669,92 грн.;

-«Отчет по проводкам за 31 серпня 2018 року» - про включення до собівартості матеріалів, списаних по акту списання № 60 від 31.08.18 на суму 97 947,48 грн.;

-«Отчет по проводкам за 30 вересня 2018 року» - про включення до собівартості матеріалів, списаних по акту списання № 74 від 30.09.2018 на суму 64 150 грн..

Крім того, під час розгляду справи судом не встановлено недобросовісність позивача, як платника податку на додану вартість. У свою чергу, відповідачем не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем операцій які розглядаються за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред`явлено до суду будь-які належні докази нереальності правочинів, укладених між ТОВ «Полімершпагат» та ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 , а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договорів та первинних документів до нього не уповноваженими на те особами.

Суд зазначає також, що відповідачем по справі не надано жодних підтверджуючих документів (актів перевірки чи ін.), з яких податковим органом зроблено висновок про наявність чи відсутність у вищевказаних ФОПів трудових ресурсів, основних засобів та транспортних засобів.

Щодо «об`ємів фінансово-господарської діяльності (які на думку податкового органу, не могли здійснюватися вищевказаними ФОПами)» суд зазначає наступне.

У відзиві відповідача йдеться про постачання вищевказаними ФОПами за перевіряємий період 2016 - 9 міс. 2018 р. (тобто, за 2 роки та 9 міс) сировини (поліпропілену) в таких об`ємах: ФОП ОСОБА_4 - 4,4 тони; ФОП ОСОБА_3 - 5 тон; ФОП ОСОБА_2 - 66,18 тон; ФОП ОСОБА_1 - 66,18 тон.

Тобто, обсяги постачання за 2 років та 9 міс. - не є надміру великими, щоб податковому органу можливо було зробити висновок про «неможливість здійснювати фінансово-господарську діяльність у зазначених об`ємах». Окрім того, сировина (поліпропілен) не вимагає жодних особливих, специфічних умов та засобів для її зберігання чи транспортування.

Твердження податкового органу, наведені у відзиві щодо неможливості поставки вищевказаними ФОПами сировини базуються виключно на припущеннях (про неможливість здійснення діяльності, відсутність основних засобів та ін.), тобто не є «доказами» в розумінні ч.1 ст.72 КАСУ, оскільки на їх підставі неможливо встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені відповідачем у відзиві міркування та припущення не є належними доказами ( в розумінні ч.1 ст.73 КАСУ), оскільки не містять інформацію щодо предмету доказування.

Суд зазначає, що ТОВ «Полімершпагат», як замовник товарів не зобов`язаний та не має належних повноважень перевіряти контрагентів на наявність власних або орендованих ресурсів. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 826/14549/15 (касаційне провадження № К/9901/28924/18) та від 06 лютого 2018 року у справі № 816/155/15-а (касаційне провадження № К/9901/8403/18).

Суд звертає увагу, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати будь-яких негативних наслідків.

Платник податків (покупець товарів, робіт, послуг) не має обов`язку та повноважень здійснювати на час вчинення господарських операцій та після вчинення таких операцій контроль за дотриманням платником податку, відомості щодо реєстрації якого як фізичної особи-підприємця містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності та оподаткування і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати за зафіксовані контролюючим органом порушення постачальника. Допущені постачальником порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо нього та не вшивають на права покупця.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податків даних податкового обліку.

Як встановлено Актом перевірки від 27.03.2019, на момент існування спірних відносин ФОП ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_1 ), ФОП ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_3 ), ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ) були діючими підприємцями, зареєстрованими у відповідності до вимог законодавства, відомості про яких знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, не перебували в стані припинення, були зареєстровані як платники податків в контролюючих органах, а також по господарських операціях з цими ФОПами було належним чином оформлено первинні бухгалтерські документи; отримана від ФОПів сировина була використана в подальшій господарській діяльності та виробничому процесі ТОВ «Полімершпагат».

При цьому надані до суду первинні документи товариства, складені за результатом господарських операцій позивача з його контрагентами, - відповідають вимогам податкового законодавства, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та спрямованість його дій на отримання реального результату в процесі господарської діяльності.

Документи, складені за результатом проведених операцій між позивачем та контрагентами, відповідають вимогам первинних документів встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема містять всі необхідні реквізити, виписані суб`єктами господарювання, які, на момент взаємовідносин з Товариством не були виключені з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебували на обліку в органах державної фіскальної служби. Податковий орган у встановленому законом порядку не довів факту підробки, недостовірності чи неналежного оформлення цих документів.

Посилання податкового органу на ненадання позивачем первинних документів, зокрема товарно-транспортних накладних на підтвердження постачання придбаного у контрагентів товару під час перевірки та не надання інших документів на вимогу контролюючого органу не підтверджено належними доказами. Зокрема контролюючим органом не надано акт про відмову позивача надати документи, який має бути складений у відповідності до положень статті 85 Податкового кодексу України.

Податковим органом, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, що господарські операції позивача є фіктивними або безтоварними; доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку позивача матеріали справи також не надано.

Податковим органом не доведено недобросовісності позивача та його контрагентів, що свідчить про відсутність перешкод для формування даних податкового обліку позивача.

З урахуванням вище викладеного, суд дійшов до висновку про протиправність та необхідність скасування податкових повідомлень-рішень від 05.07.2019 № , №.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 05.07.2019 №, №, прийняті Головним управлінням ДФС у Київській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімершпагат» () понесені ним судові витрати у розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.