Справа № 400/7936/21
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2021 р. № 400/7936/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач) про:

- визнання протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо непроведення ОСОБА_1 на загальних підставах і без обмеження будь-яким тимчасовим періодом масових перерахунків пенсії за вислугу років, невиплати заборгованості по пенсії за період з 05.03.2019 по 03.09.2019 роки в сумі 5475,26 грн.;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області проводити на загальних підставах, без обмеження будь-яким тимчасовим періодом масові перерахунки та виплату пенсії ОСОБА_1 , з усіма надбавками і підвищеннями, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року № 2262 -12, починаючи з 01.07.2021 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплачувати, починаючи з 01.07.2021р., без обмеження будь-яким тимчасовим періодом, щомісячну доплату в сумі 2000 гривень до розміру пенсії ОСОБА_1 , визначеної відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 1 березня 2018 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019р. по 03.09.2019р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 05.03.2019р. по день фактичної виплати.

- стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь позивача 250000 грн. моральної шкоди, в режимі негайного виконання рішення, одним платежем;

- винести окрему ухвалу суду про невідповідність директивного листа Пенсійного фонду України від 17.02.2015 р. № 4626/02-40 нормам Конституції України, Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне державне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-IV, Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 3 липня 1991 №1282-XII, "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 №1078, в частині обов`язковості виконання судових рішень, дотримання встановленого порядку проведення перерахунку та індексації раніше призначених пенсій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" з 1992 року призначена пенсія за вислугу років. В 1994 році внаслідок виїзду на ПМЖ за кордон виплата пенсії ОСОБА_1 припинена. Постановою Ленінського районного суду міста Севастополя від 28.01.2014 року у справі № 764/12535/13-а (2-а/764/101/2014 року), визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Севастополі та зобов`язано ГУ ПФУ відновити і виплачувати позивачеві пенсію за вислугу років, починаючи з 29.03.2010 року. Вказав, що з 01 січня 2015 року виплата пенсії знову припинена з тих підстав, що в м. Севастополі, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, органи Пенсійного фонду України не здійснюють свої повноваження, що позивачем оскаржено в суді. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 12.06.2015 року у справі № 757/5953/15-а визнано протиправними дії Пенсійного фонду України та зобов`язано відновити позивачеві виплату пенсії за вислугу років, з моменту припинення виплати - з 01.01.2015 року. З 01.01.2015 року позивач перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону №2262. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року у справі № 814/1030/18 визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в Миколаївській області та зобов`язано відповідача перераховувати і виплачувати позивачеві пенсію за вислугу років, починаючи з 01.01.2018 року, з усіма надбавками і підвищеннями, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року № 2262. Крім того, рішенням Миколаївськоого окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року у справі № 400/1715/20 визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в Миколаївській області та зобов`язано здійснити перерахунок пенсії за вислугу років позивачу в період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року, з розрахунку 100% суми підвищення до пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум, з компенсацією втрати частини доходів. Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021р. № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", особам, яким призначено пенсію до 1 березня 2018, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", встановлено щомісячну доплату в сумі 2000 гривень до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 1 березня 2018, яка враховується при подальших підвищеннях розмірів пенсій, визначених відповідно з статтями 13, 21 і 36 Закону. 05.08.2021 року і повторно 06.09.2021 року позивач звертався до відповідача, в зв`язку з непроведенням з 01.07.2021р. на загальних підставах перерахунку пенсії за вислугу років, а саме, ненарахування та невиплати щомісячної доплати в сумі 2000 гривень до пенсії, відповідно до Постанови № 713, проте, в задоволенні заяв відмовлено, з посиланням на те, що на відповідача судом не покладено зобов`язань з проведення перерахунків пенсії позивачеві. Вказав, що правильним і ефективним способом захисту порушеного права, відповідно до судової практики ЄСПЛ, який забезпечить ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивача, виключить можливість повторення їх порушення відповідачем і буде сприяти остаточному вирішенню спору між сторонами, з`явиться саме примушування відповідача здійснювати на загальних підставах, без обмеження будь-яким тимчасовим періодом, масові перерахунки пенсії позивачу, з виплатою надбавок і підвищень до пенсії, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб". Зазначив, що відповідачем також до теперішнього часу не виплачена позивачеві заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року, встановлена у рішенні суду по справі у справі № 400/1715/20. Вказав, що відповідач допускає тривалу незаконну бездіяльність, не виплачуючи позивачеві протягом трьох років заборгованість по пенсії, з посиланням на скасований судовим рішенням Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. Позивач просить суд розглянути і задовольнити вимогу про відшкодування моральної шкоди, заподіяної триваючими протиправними діями відповідача по невиплаті заборгованості по пенсії, виплати пенсії в невстановленому законом розмірі. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Протиправною бездіяльністю відповідача, а саме виплатою пенсії в невстановленому законом розмірі позивачеві завдано і продовжує наноситися моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях, в зв`язку з постійним тривалим порушенням його прав на соціальний захист, що порушує нормальний спосіб життя, призводить до постійної тривожності, безсоння. Сформована в результаті чергового позбавлення частини пенсії ситуація стала інтенсивно психотравмуючою і привела до повної зміни життєдіяльності, адаптації до погіршення умов життя, фізичним і соціальним обмеженням, заподіявши позивачеві інтенсивні негативні психологічні переживання (моральні страждання). Позивач відчуває глибокі моральні і фізичні страждання, через усвідомлення себе жертвою такої несправедливості, в силу того, що він, як громадянин своєї країни, літній військовий пенсіонер незважаючи на чотири виграних судових процесів, як і раніше протиправно цинічно і безкарно позбавлений матеріального забезпечення в старості в установленому законом розмірі, на яке має право, і змушений знову і знову звертатися до суду. Розмір моральної шкоди 250000 грн. визначений позивачем з урахуванням тривалості (2010-2021 роки) і цинічності умисних і свідомо протиправних порушень конституційного права позивача на пенсійне забезпечення в старості, які мають постійний характер, що по суті є грубим знущанням над особистістю, тому, повністю відповідає вимогам розумності і справедливості, відповідає обставинам справи і ступеня моральних страждань позивача. Також вказав, що згідно ст. 249 КАС України, суд, виявивши при розгляді справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень, для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, з встановленням терміну для надання відповіді, в залежності від змісту вказівок і терміну, необхідного для їх виконання. При виконанні судових рішень територіальних органів ПФУ керується директивним листом Пенсійного фонду України від 17.02.2015 р № 4626/02-40, згідно з яким, якщо в судовому рішенні не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснити нарахування та перерахунок пенсії, виплата такої пенсії проводиться до зміни умов пенсійного забезпечення особи або зміни або скасування норм законодавства, якими керувався суд при винесенні свого рішення. Зазначив, що листом ПФУ № 4626/02-40, який є організаційно-розпорядчим актом, підвідомчим органам ПФУ, запропонована довільне трактування судових рішень, і, по суті, дані вказівки про їх невиконання належним чином і в повному обсязі, що є проявом неповаги до суду, призводить до масових повторних судових розглядів, перевантаженості судів і непродуктивних матеріальних витрат, що представляє собою суспільний інтерес. Вказав, що з урахуванням встановлених фактів неналежного виконання відповідачем судових рішень у справах №№ 764/12535/13-а, 757/5953/15-а, 814/1030/18, 400/1715/20, що призвело до нових судових розглядів, очевидна необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі.

Ухвалою від 20.09.2021 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/7936/21 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

Вказаною ухвалою суд клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задовольнив та звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви в адміністративній справі №400/7936/21.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що відповідно до абз. 2 п. 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про судове рішення в адміністративній справі від 20.05.2013 року № 7 резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. Отже, на Відповідача не може бути покладено зобов`язання на вчинення дій на майбутнє. Щодо вимоги Позивача про виплату з 01.07.2021 року щомісячної доплати в сумі 2000,00 грн. вказав, що на виконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2015 року у справі № 757/5953/15-а Позивачу поновлено виплату пенсії за вислугу років, що передбачена Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з 01.01.2015 року. На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року по справі № 814/1030/18 Позивачу перераховано розмір пенсії з 01.01.2018 року з усіма надбавками та підвищеннями відповідно до Закону № 2252. Будь-якого іншого зобов`язання щодо перерахунку пенсії Позивача з врахуванням надбавок, підвищень, доплат у подальшому на Відповідача не було покладено, тому відсутні підстави для здійснення щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб. Щодо вимоги Позивача про виплату заборгованості по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 05.03.2019 по день фактичної виплати вказав, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року по справі № 400/1715/20 зобов`язано Головне управління провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2019 по 03.09.2019 року (включно) з урахуванням 100 % суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з врахуванням раніше виплачених сум. На виконання рішення суду від 30.06.2020 по справі № 400/1715/20 Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії, сума доплати склала 5475,26 грн. Після чого ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Згідно ст. 8 Закону № 2262 виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно Бюджету Пенсійного фонду України на 2020 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 22, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 200 000 000,00 грн. Відповідно до звіту про виконання Бюджету Пенсійного фонду України за 2020 рік, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.02.2021 № 6-1 за категорією видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду фактично виконано коштів на суму 200 000 000,00 грн. Тобто, кошти, виділені на погашення заборгованості за рішеннями суду, витрачені в повному обсязі. Бюджетом Пенсійного фонду України на 2021 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 126, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 360 000 000,00 грн. Відповідно до звіту про виконання Бюджету Пенсійного фонду України за перше півріччя 2021 року, за формою затвердженою Наказом Пенсійного фонду України від 01.06.2017 року № 105 (в редакції наказу Пенсійного фонду України від 07.10.2020 року № 104) за категорією видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду фактично виконано коштів на суму 359 152 780,76 грн. Тобто, кошти, виділені на погашення заборгованості за рішеннями суду у 2021 році, реалізуються в межах наданих асигнувань. З огляду на вищенаведене, виконання рішення суду буде проведено після відповідних бюджетних асигнувань Головного управління. Щодо вимоги Позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 250000,00 грн. вказав, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 року по справі № 750/6330/17 зазначено, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Позивачем не обґрунтовано і не доведено факт та розмір заподіяної моральної шкоди, тому вимога про стягнення з Відповідача на користь Позивача моральної шкоди не підлягає задоволенню. Щодо вимоги Позивача про винесення окремої ухвали, зазначив, що постановою Верховного Суду України від 05.11.2013 року у справі 21-293а13 та постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 19.12.2011 року № 8 визначено, що у випадку коли в рішенні суду не визначено кінцевої дати періоду, за який слід здійснити перерахунок пенсії, виплата за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача пенсії. Отже, оскільки в листі Пенсійного фонду України від 17.02.2015 року № 4626/02-40 міститься узагальнена практика суду, що на сьогодні є чинною та законною і має враховуватись органами Пенсійного фонду України при здійсненні своїх повноважень, то й зазначена вимога не підлягає задоволенню. Також, вказав, що Відповідачем по справі № 400/7936/21 є саме Головне управління, а окрему ухвалу Позивач просить винести Пенсійному фонду України, який не є учасником в цій справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером Збройних Сил України. Позивач відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та з 1992 року отримує пенсію за вислугу років, що сторонами по справі не заперечується.

З 01.01.2015 року припинено виплату пенсії позивачу.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2015 року № 757/5953/15-а зобов`язано Пенсійний фонд України поновити виплату пенсії за вислугу років з моменту зупинення її виплати з 01.01.2015 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністратвиного суду від 31.05.2018 року у справі №814/1030/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, починаючи з 01.01.2018 року з усіма надбавками та підвищеннями відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року № 2262-12. В решті позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 року у справі № 814/1030/18 рішення Миколаївського окружного адміністратвиного суду від 31.05.2018 року залишено без змін.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністратвиного суду від 31.05.2018 року у справі №814/1030/18 Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області з 01.01.2018 року пенсію позивача перераховано відповідно до ч.4 ст. 63 Закону № 2262 та постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" № 103 від 21.02.2018 року, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" на підставі довідки, виданої Миколаївським обласним військовим комісаріатом.

Розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії обчислений з таких видів грошового забезпечення: посадовий оклад 4370,00 грн.; оклад за військовим званням- 1410,00 грн.; процентна надбавка за вислугу років 50% - 2890,00 грн. Всього: 8670,00 грн. Основний розмір пенсії встановлений у розмірі 68% грошового забезпечення та складає 5895,60 грн.

ГУ ПФУ призначено позивачу до виплати пенсію (з надбавками) в розмірі 4061,64 грн. (2227,68 грн. (розмір пенсії до 01.01.2018 р.) + 1833,96 грн. (50% від 3667,92 грн.)).

З 01.01.2019 року розмір пенсії збільшився з урахуванням вимог пункту 2 Постанови Кабінету міністрів України №103 від 21.02.2018 року та позивачу виплачувалося 75 відсотків від підвищення розміру пенсії.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року у справі №400/1715/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року протиправними та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з врахуванням раніше виплачених сум на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року у справі № 400/1715/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року скасовано в частині відмови щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 на визначений ним банківський рахунок АТ КБ Приватбанк та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_1 .

Ухвалено постанову, якою в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при здійсненні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 по 03.09.2019 (включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, провести з компенсацією втрати частини доходів та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 на поточний рахунок НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ Приватбанк. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року залишено без змін.

На виконання рішення суду у справі № 400/1715/20, головним управлінням 03.08.2020 року проведено перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно), з урахуванням раніше виплачених сум відповідно до покладених судом зобов`язань, що підтверджується протоколом від 03.08.2020 року та розрахунком на доплату.

Після проведеного перерахунку, відповідачем на виконання рішення суду по справі № 400/1715/20, за період з 05.03.2019 року донараховано 5475, 26 грн.

Разом з тим, встановлено, що сума заборгованості позивачу не виплачена у зв`язку з відсутністю коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

05.08.2021 року та 06.09.2021 року позивач звернувся із заявами до Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області про проведення перерахунку його пенсії з 01.07.2021 року з урахуванням доплати, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб.

Листом від 09.09.2021 року Головне управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області відмовлено ОСОБА_1 у проведенні перерахунку його пенсії з 01.07.2021 року з урахуванням доплати, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб.

Відмова мотивована тим, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2015 року № 757/5953/15-а зобов`язано Пенсійний фонд України поновити виплату пенсії за вислугу років з моменту зупинення її виплати з 01.01.2015 року. На виконання вказаного рішення суду ОСОБА_1 поновлено з 01.01.2015 року виплату пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону №2262. Рішенням Миколаївського окружного адміністратвиного суду від 31.05.2018 року у справі №814/1030/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, починаючи з 01.01.2018 року з усіма надбавками та підвищеннями відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року № 2262-12. На виконання рішення Миколаївського окружного адміністратвиного суду від 31.05.2018 року у справі №814/1030/18 Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області з 01.01.2018 року пенсію позивача перераховано. Оскільки рішеннями суду не покладено на органи Пенсійного фонду України зобов`язань щодо проведення ОСОБА_1 у подальшому перерахунків пенсії та встановлення до її розміру доплат, підстави для встановлення до розміру пенсії позивача щомісячної доплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, відсутні.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, регулює Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (надалі - Закон №2262-ХІІ). Зазначеним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Частиною третьою статті 43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина вісімнадцята статті 43 Закону №2262-ХІІ встановлює, що у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Відповідно до частини 3 статті 51 Закону №2262-XII перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Згідно з частиною 4 статті 63 Закону №2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 63 Закону №2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 (далі по тексту - Порядок №45).

Пунктом 1 Порядку №45 передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 704, якою збільшив розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 10 Постанови № 704 (із змінами, внесеними згідно з Постановою № 103) ця постанова набирає чинності з 01 березня 2018 року.

На виконання ч.4 ст.63 Закону України № 2262-ХІІ, Кабінетом Міністрів України 21.02.2018 року прийнято Постанову №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Пунктом 1 Постанови КМУ №103 встановлено необхідність перерахування пенсій, призначених згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон) до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року, відповідно до постанови Кабінету стрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 прямо визначено, що вона прийнята відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Пунктом 2 Постанови № 103 передбачено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах:

з 1 січня 2018 року - 50 відсотків;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків;

з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Разом з цим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правого акту протиправним та нечинним в окремій його частині у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року залишено без змін.

Відповідно до ч.2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

У зв`язку із скасуванням пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано.

Зокрема, у Порядку № 45 пункт 5 викладено в такій редакції: 5. Під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

Вказаною Постановою також установлено, що у довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій зазначаються лише розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною посадою.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктами 1-4 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 р. №45 (далі за текстом - Порядок №45) пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон), у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС, Службі судової охорони (далі - державні органи).

Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Тобто, підставою для перерахунку пенсії є довідка встановленої форми, видана уповноваженим органом.

Судом встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністратвиного суду від 31.05.2018 року у справі №814/1030/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, починаючи з 01.01.2018 року з усіма надбавками та підвищеннями відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року № 2262-12. В решті позову відмовлено.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністратвиного суду від 31.05.2018 року у справі №814/1030/18 Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області з 01.01.2018 року пенсію позивача перераховано відповідно до ч.4 ст. 63 Закону № 2262 та постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" № 103 від 21.02.2018 року, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" на підставі довідки, виданої Миколаївським обласним військовим комісаріатом.

Розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії обчислений з таких видів грошового забезпечення: посадовий оклад 4370,00 грн.; оклад за військовим званням- 1410,00 грн.; процентна надбавка за вислугу років 50% - 2890,00 грн. Всього: 8670,00 грн. Основний розмір пенсії встановлений у розмірі 68% грошового забезпечення та складає 5895,60 грн.

ГУ ПФУ призначено позивачу до виплати пенсію (з надбавками) в розмірі 4061,64 грн. (2227,68 грн. (розмір пенсії до 01.01.2018 р.) + 1833,96 грн. (50% від 3667,92 грн.)).

З 01.01.2019 року розмір пенсії збільшився з урахуванням вимог пункту 2 Постанови Кабінету міністрів України №103 від 21.02.2018 року та позивачу виплачувалося 75 відсотків від підвищення розміру пенсії.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року у справі №400/1715/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року протиправними та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з врахуванням раніше виплачених сум на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року у справі № 400/1715/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року скасовано в частині відмови щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 на визначений ним банківський рахунок АТ КБ Приватбанк та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_1 .

Ухвалено постанову, якою в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при здійсненні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 по 03.09.2019 (включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, провести з компенсацією втрати частини доходів та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 на поточний рахунок НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ Приватбанк. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду у справі № 400/1715/20, головним управлінням 03.08.2020 року проведено перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно), з урахуванням раніше виплачених сум відповідно до покладених судом зобов`язань, що підтверджується протоколом від 03.08.2020 року та розрахунком на доплату.

14.07.2021 року прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб (далі - Постанова №713).

Згідно пп.1 Постанови №713 Установлено з 1 липня 2021 р. особам, яким призначено пенсію до 1 березня 2018 р. відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон) (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 1 березня 2018 р., щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону.

Особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 1 березня 2018 р., розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 1 березня 2018 р. або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту.

У разі коли пенсія особам, зазначеним в абзацах першому і другому цього пункту, переглядалася (перераховувалася) після 1 березня 2018 р., щомісячна доплата, встановлена абзацами першим і другим цього пункту, не виплачується, крім випадків, коли розмір пенсії після такого перегляду (перерахунку) збільшився менше ніж на 2000 гривень. Якщо сума збільшення пенсії під час її перегляду (перерахування) не досягала 2000 гривень, щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру.

Позивач наполягає на тому, що розмір його пенсії з 05.03.2018 року не змінювався.

Як встановлено матеріалами справи та зазначено позивачем, на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі № 400/1715/20 - 03.08.2020 року позивачу проведено перерахунок пенсії.

У разі коли пенсія особам, зазначеним в абзацах першому і другому цього пункту, переглядалася (перераховувалася) після 1 березня 2018 р., щомісячна доплата, встановлена абзацами першим і другим цього пункту, не виплачується, крім випадків, коли розмір пенсії після такого перегляду (перерахунку) збільшився менше ніж на 2000 гривень. Якщо сума збільшення пенсії під час її перегляду (перерахування) не досягала 2000 гривень, щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру.

Суд звертає увагу, що проведений перерахунок пенсії здійснено не з підстави винесення постанови уряду щодо проведення перерахунку пенсії чи зміни складових грошового забезпечення.

Проведений 03.08.2020 року перерахунок пенсії направлений на відновлення порушеного права позивача на отримання пенсії з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року (справа №400/1715/20).

З 01.01.2018 року розмір пенсії позивача не змінювався.

Проведений перерахунок пенсії у розумінні Постанови №713 полягає у перерахунку, проведеному не з метою усунення порушення права особи на належний розмір пенсії, а її перерахунок у зв`язку із зміною складових грошового забезпечення чи інших показників основного розміру пенсії.

Натомість, такий перерахунок пенсії не проводився, а з 01.01.2018 року розмір пенсії позивача залишається незмінним, а тому доплата згідно Постанови №713 має складати 2000 грн.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплачувати, починаючи з 01.07.2021р. щомісячну доплату в сумі 2000 гривень до розміру пенсії ОСОБА_1 , визначеної відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 1 березня 2018 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року (далі - Порядок № 159).

Статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Статтею 3 Закону №2050-ІІІ встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні положення визначені Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема пенсії). Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159) відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати доплати до пенсії, починаючи з 01.07.2021р., відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159.

Своєю чергою, відповідач не відмовляв позивачу своїм рішенням у виплаті відповідної компенсації.

За змістом ст. 7 Закону № 2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

З огляду на те, що у цій справі позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, то право позивача ще не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення його до суду з цими вимогами є передчасними.

Отже, суд зазначає, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Таким чином, суд доходить висновку, що саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм викладено Верховним Судом у постановах від 11 грудня 2020 року у справі № 200/10820/19-а та від 17 листопада 2021 року у справі № 460/4188/20.

Відповідно до ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплачувати з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. без обмеження будь-яким тимчасовим періодом, суд зазначає наступне.

Оскільки перерахунок не проведено, а вказані позовні вимоги стосуються правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Суд звертає увагу на правову позицію висловлену ВС у Постанові від 09.11.2018 року по справі №263/15749/16-а, а саме:

…особа звертається до суду з метою захистити у судовому порядку свого порушеного права або інтересу, які охороняються законом, при цьому вона повинна використовувати адекватний засіб захисту своїх прав, тобто такий засіб, який призведе до відновлення (захисту) порушеного права або інтересу….

При цьому, статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Позивач, зокрема, просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплачувати з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн.

Даним судовим рішенням суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у встановленні та виплаті з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб та необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області установити та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб.

Станом на час розгляду заяви у суду не має достеменних доказів про те, що відповідач не має наміру виконувати дане рішення суду, тому вирішення даної вимоги свідчить про розв`язання спору на майбутнє, що не передбачено чинним законодавством.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у встановленні та виплаті з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області установити та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, з компенсацією втрати частини доходів, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо непроведення ОСОБА_1 на загальних підставах і без обмеження будь-яким тимчасовим періодом масових перерахунків пенсії за вислугу років, невиплати заборгованості по пенсії за період з 05.03.2019 по 03.09.2019 роки в сумі 5475,26 грн. та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019р. по 03.09.2019р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 05.03.2019р. по день фактичної виплати, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом раніше, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року у справі №400/1715/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року протиправними та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з врахуванням раніше виплачених сум на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року у справі № 400/1715/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року скасовано в частині відмови щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 на визначений ним банківський рахунок АТ КБ Приватбанк та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_1 .

Ухвалено постанову, якою в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при здійсненні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 по 03.09.2019 (включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, провести з компенсацією втрати частини доходів та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 на поточний рахунок НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ Приватбанк. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року залишено без змін.

На виконання рішення суду у справі № 400/1715/20, головним управлінням 03.08.2020 року проведено перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно), з урахуванням раніше виплачених сум відповідно до покладених судом зобов`язань, що підтверджується протоколом від 03.08.2020 року та розрахунком на доплату.

Після проведеного перерахунку, відповідачем на виконання рішення суду по справі № 400/1715/20, за період з 05.03.2019 року донараховано 5475, 26 грн.

Разом з тим, встановлено, що сума заборгованості позивачу не виплачена у зв`язку з відсутністю коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Позивач, звертаючись з даним позовом, фактично просить суд зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області виконати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 400/1715/20 в частині виплати донарахованої пенсії.

Положеннями ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 370 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 5 ст. 372 КАС України визначено що, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06. 2016 року № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу зазначених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, є неможливим, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється у порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч. 1 ст. 383 КАС України).

Отже, приписами статті 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ч. 2-7 ст. 382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України); судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (ч. 8 ст. 382 КАС України).

Суд звертає увагу, що зазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Верховний Суд у постанові від 19.08.2019 року у справі № 295/13613/16-а дійшов наступного висновку:"... Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (стаття 267 до 15 грудня 2017 року, стаття 382 після 15 грудня 2017 року), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження."

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які вчинені або не вчинені на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Як вбачається зі змісту поданого позову, підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду стало те, що Головним управлінням ПФУ у Миколаївській області, на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/1715/20, здійснено перерахунок ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно). Сума донарахованої пенсії за вказаний період склала 5475, 26 грн. Однак, незважаючи на те, що судовим рішенням по справі №400/1715/20 зобов`язано територіальний орган ПФУ здійснити не лише перерахунок пенсії, а й її виплату, Головне управління ПФУ у Миколаївській області ухиляється від виконання покладеного на нього рішенням суду обов`язку здійснити виплату на користь ОСОБА_1 донарахованих сум пенсії.

Тобто, предметом спору у цій справі є саме невиконання/неналежне виконання органом державної влади судового рішення у справі №400/1715/20.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2019р. по справі №820/4261/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вищевикладеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 250000,00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті.

Питання практики застосування положень законодавства щодо відшкодування моральної шкоди висвітлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно з п. 4 якої позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3 постанови).

Пунктом 5 зазначеної постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд зазначає, що позивачем у позовній заяві не наведено жодного обґрунтування зазначеної ним суми моральної шкоди та в чому саме полягали моральні страждання ОСОБА_1 , яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ст.71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Висновки аналогічного характеру містяться в постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 818/1429/17.

Враховуючи позицію Верховного Суду (постанова від 15.12.2020 р. № 752/17832/14-ц), розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У даній справі, на переконання суду, позовні вимоги направлені не на захист порушених прав позивача, а на безпідставне збагачення шляхом стягнення з суб`єкта владних повноважень чималого розміру моральної шкоди.

Оскільки позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів на її підтвердження, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, позивач заявив клопотання про звернення до негайного виконання рішення суду.

Дане клопотання задоволенню не підлягає. Пунктом 2 частини 1 ст. 371 КАС України передбачене негайне виконання рішення про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць. Рішення суду у даній справі носить зобов`язальний характер та в ньому не вирішується питання про стягнення коштів з відповідача, тому дія п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України на дані правовідносини не розповсюджується.

Щодо зобов`язання відповідача подати звіт, відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Для забезпечення реального виконання судового рішення, на підставі частини другої статті 14 та частини першої статті 382 КАС України, суд вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням цього рішення суду та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у встановленні та виплаті з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області установити та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Встановити судовий контроль за виконанням цього рішення суду, а саме - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подати звіт про виконання цього рішення суду. Встановити строк для подання звіту - тридцять календарних днів, що обчислюється з дати набрання цим рішенням суду законної сили.

Попередити відповідача, що у разі неподання звіту суд розгляне питання про накладення штрафу (у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

В задоволенні звернення до негайного виконання рішення суду для здійснення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення відповідачем - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 22.11.2021 року.

Суддя Г. В. Лебедєва