Справа № 260/3534/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 260/3534/20 пров. № А/857/15266/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Ільченко А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі №260/3534/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу - Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (головуючий суддя першої інстанції - Скраль Т.В., час ухвалення 09.48 год., місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту 26.07.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через уповноваженого представника Вайдич Ярослава Володимировича звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Закарпатській області, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Закарпатській області від 20 лютого 2019 року № , яким визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 128 271,20 грн. та застосовано штрафні санкції у сумі 32 067,80 грн.; 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Закарпатській області від 20 лютого 2019 року №, яким застосовано санкцію у розмірі 170 грн. за неподання річної декларації з податку на доходи фізичної особи; 3) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Закарпатській області від 20 лютого 2019 року №, яким нараховано військовий збір на суму 9 666,02 грн. та застосовано штрафну санкцію на суму 2 416,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.02.2019 №, №, № відповідачем прийнято без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення. Це пояснюється тим, що правових підстав, визначених ст. 78 ПК України, для проведення позапланової перевірки у Відповідача не було. Також на податкову адресу Позивача не надсилалося Відповідачем: письмового повідомлення про дату початку та місце проведення невиїзної перевірки; запитів на отримання документів у рамках перевірки або запитів, які б відповідали вимогам ст. 73 ПК України; акту перевірки, а також податкових повідомлень-рішень, а тому фактично Позивач був позбавлений наступних прав, а саме: бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом (пп. 17.1.6 та п. 79.3 ПК України); ознайомлюватися та отримувати акти перевірок, проведених контролюючими органами (пп. 17.1.6 ПК України); перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому ПК України (пп. 17.1.6 ПК України); додати додаткові документи до заперечень на акт перевірки (п. 44.7 ПК України); взяти участь під час розгляду заперечень на акт перевірки (п. 86.7 ПК України); оскаржити податкові повідомлення-рішення до ДФС України (ст. 56 ПК України). На порушення Порядку №395 в акті перевірки відповідачем не вказано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував те, що АТ «УКРСОЦБАНК» повідомило позивача про отримання доходу та про необхідність сплати з цього доходу до бюджету ПДФО і військовий збір, тобто належних і допустимих доказів виконання банком вимог пп. «д» п. 164.2.17 ПК України у акті перевірки не зафіксовано. У свою чергу, лист АТ «УКРСОЦБАНК» від 01.10.2018 №05.6-12/79-997 за законом не є тим засобом доказування, що підтверджує виконання банком вимог пп. «д» п. 164.2.17 ПК України. Згідно з ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Також на порушення Порядку № 395 у акті перевірки від 02.01.2019 №4/07-16-13 05/ не зазначено, на підставі якого саме договору і коли позивач отримав кредит, чи цей кредит був взятий у гривні чи у іноземній валюті, також у акті перевірки не зазначено на підставі якої додаткової угоди було прощенно суму кредиту і чи відбулося анулювання тільки тіла кредиту чи й процентів, пені і інших штрафних санкцій. В акті перевірки органом ДФС теж не досліджено правову природу реструктуризації боргу та не вказано чи відбулася зміна кредитних умов, а саме: у зв`язку з інфляційними процесами чи відбулася заміна взятих грошових зобов`язань у валюті з переходом на гривню, тобто чи поширюється на Позивача дія пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України. До того ж, у акті перевірки відповідач не зафіксував, що ним зроблено запити на отримання документів і що позивач відмовився надати такі документи чи пояснення, про що мало бути складено відповідний акт. Не витребування та не дослідження документів ГУ ДФС у Закарпатській області вплинуло на об`єктивність результату перевірки.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що з мотивами прийнятого судом першої інстанції рішення по відмову у задоволенні позову не погоджується, оскільки такі не ґрунтуються на матеріалах справи та законі.

Зокрема апелянт вважає невірними висновки суду першої інстанції про те, що проведена відповідачем позапланова документальна невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 є законною, а недотримання імперативної норми абз. 3 п. 81.1 ПК України є окремим дефектом наказу; порушення права брати участь під час проведення перевірки не було, оскільки «Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (пункт 79.3 статті 79 ПК України), а тому повідомляти особу, щодо якої проводиться перевірка про точний час, день та місце проведення перевірки не потрібно; суд першої інстанції визнав та допустимими докази, на підставі яких Відповідач склав акт перевірки та прийняв оспорювані податкові повідомлення-рішення, а саме: відомості в центральній базі даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про те, що Позивач отримав податкове благо та лист зацікавленої особи, а саме AT «УКРСОЦБАНК» від 01.10.2018 №05.6-12/79-997 про те, що ними виконано вимоги пп. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України в повному обсязі.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому зсіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі та просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 КАС України, судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату судового засідання на офіційну електронну адресу.

Частинами другою та третьою статті 129 КАС України визначено, що учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.

Якщо протягом дня, наступного за днем надсилання тексту повістки, підтвердження від учасника судового процесу не надійшло, секретар судового засідання складає про це довідку, що приєднується до справи і підтверджує належне повідомлення учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою з моменту складання секретарем судового засідання відповідної довідки.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 04 вересня 2018 року Головне управління ДФС Закарпатській області звернулося до АТ «УКРСОЦБАНК» з листом №7963/10/07-16-13-11-18 про надання інформації, в якому зазначають, що згідно з проведеним аналізом відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів за 2015 рік, встановлено, що АТ «УКРСОЦБАНК», анульовано (прощено) кредитором за своїм самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства ( ознака 126), суму боргу, в тому числі ОСОБА_1 у сумі 644 400,98 грн.

01 жовтня 2018 року АТ «УКРСОЦБАНК» на запит Головного управлінню ДФС Закарпатській області надало електронним шляхом відповідь № 05.6-12/79-991, в якому підтвердили нарахування банком та виплату ОСОБА_2 доходу (форма 1-ДФ) протягом 2015 року з ознакою доходу « 126» у вигляді основної кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

19 листопада 2018 року Головне управління ДФС у Закарпатській області видало наказ № 1893 «Про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 », яким наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питання правильності нарахування і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору про отриманому у 2015 році від ПАТ «УКРСОЦБАНК» доходу (додаткове благо).

27 листопада 2018 року Головне управління ДФС Закарпатській області звернулося з листом до ОСОБА_1 , в якому просять надати в найкоротший термін (до 20.12.2018р.) належним чином завірені копії Договору або повідомлення про анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту) платника податку в сумі 644400,98 гривень, прощеного (анульованого) у 2015 році кредитором (AT «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ: 0039019) за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства. Також просять надати інші наявні документи, які пов`язані з анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту) та нарахуванням і сплатою податків та зборів, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи,

02 січня 2019 року, Головним управління ДФС Закарпатській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військовому збору по отриманому у 2015 році від АТ ««УКРСОЦБАНК» () доходу, як додаткове благо.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 02.01.2019 № 4/07-16-13-05/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки), яким зафіксовано порушення позивачем:

- п.16.1.3 п.16.1 ст.16, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.168.1.3 п.168.1 ст.168, пп. «в» п. 176.1 ст.176 п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за № 2755-VI, із змінами та доповненнями, неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- пп. 162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-1V, із змінами і доповненнями, в результаті чого перевіркою нараховано 128271,20 грн. податку на доходи фізичних осі за 2015 рік із суми доходу, отриманого платником податку як додаткове благо;

- пп.1.1, пп.1.2, пп.1.4, пп.1.6 п. 16 1 підр. 10 розд. ХХ, пп. 162.1.1 п.162.1 ст.162, пп. 163.1 п. 163 ст. 163, пп.168.1.3 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу Україні від 02.12.2010 року №2755-Vl (зі змінам та доповненнями), в результаті чого перевіркою нараховано 9666,02 грн. військового збору за 2015 рік суми доходу, отриманого платником податку як додаткове благо.

На підставі акту перевірки Головного Управління ДФС у Закарпатській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області від 20 лютого 2019 року № відносно фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) контролюючим органом застосовано штрафні санкції у сумі 170 грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області від 20 лютого 2019 року № відносно фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) контролюючим органом збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 128 271,20 грн.. та штрафні санкції на суму 32 067,80 грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області від 20 лютого 2019 року № відносно фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) контролюючим органом збільшено грошового зобов`язання за платежем Військовий збір на суму 9 666,02 грн. та 2 416,51 грн. штрафних санкцій.

Не погодившись із вказаними повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмови з тих підстав, що під час розгляду справи судом не встановлено, що перевірка здійснювалася без наявності для цього правових підстав, та встановлено отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (надалі ПК України).

Щодо доводів апелянта про незаконність дій відповідача щодо проведеної перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (пункт 79.3 статті 79 ПК України).

Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункту 86. 8 статті 86 ПК України Податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

З матеріалів справи слідує, що Наказом від 19 листопада 2018 року № 1893 на підставі п. 20.1.4 статті 20, пп.78.1.2 п. 78.1 статті 78 та п.79.2 статті 79 ПК України наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питання правильності нарахування та своєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору по отриманому у 2015 році від ПАТ «Укрсоцбанк» доходу (додаткове благо), та провести перевірку з 20 грудня 2018 року тривалістю 2 робочі дні.

В даному випадку, підставою проведення перевірки було те, що позивач в установлений строк не подав податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

Копію наказу № 1893 від 19.11.2018 року та письмове повідомлення №447/07-16-13-05-07 від 19.11.2018 року про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки надіслано позивачу 20.11.2018 року, та вручено 21.11.2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення № 1561.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що позивач був повідомлений у належний спосіб про початок проведення перевірки, отримав наказ та повідомлення від 19.11.2018 року та міг бути присутнім при проведенні такої, надати всі необхідні документи, які були вирішальними для позивача у даній ситуації.

Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу, абз. 3 п. 81.1 ПК України.

Згідно дослідженого судом Наказу № 1893, такий дійсно не містить печатки, однак встановлені судом обставини справи, вказують, що уповноважена особа здійснила перевірку на підставі наказу за підписом керівника та письмового повідомлення, які були отримані позивачем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що судом не встановлено, що інспектором здійснювалася перевірка без наявності для цього правових підстав, а тому окремі дефекти наказу про призначення перевірки не спростовують встановлених судом обставин справи та не можуть бути достатньою та єдиною підставою для визнання протиправними оскаржуваних рішень та їх скасування. Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 19 листопада 2018 року, а також письмове повідомлення від 19 листопада 2018 року про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивач був повідомлений шляхом надіслання таких рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке ним отримано 21 листопада 2018 року

Також Головним управлінням ДФС у Закарпатській області відповідно до пункту 42.2 ст.42, пунктів 86.2, 86.8 ст.86 ПК України позивачу були надіслані рекомендованим листом з повідомленням про вручення Акт від 02.01.2019 та податкові повідомлення рішення від 20 лютого 2019 року з розрахунками, проте, зазначені листи повернулися за закінченням терміну зберігання.

Таким чином, доводи апелянта про протиправність дій податкового органу при проведенні перевірки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України від 09.04.2015 №321-VIII«Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань», положення якого набрали чинності 07.05.2015, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Наведені норми також вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Крім того, кредитор в свою чергу має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України позивач у IV кварталі отримав 644 400, 98 грн у вигляді додаткового блага за ознакою « 126» від АТ «Укрсоцбанк», тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказана сума прощеної позивачу основної заборгованості є доходом платника податку та підлягає оподаткуванню.

Відповідно анульована у 2015 році основна сума кредитної заборгованості позивача за кредитним договором є доходом, який отриманий платником податку як додаткове благо, а відповідно такий дохід підлягає включенню до річного оподаткованого доходу відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

У листі банку від 01.10.2018 зазначено про анулювання основної суми боргу (кредиту) позивача у розмірі 645 009,98 грн. за самостійним рішенням кредитора, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності і відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України повідомлено позивача шляхом надання повідомлення під підпис особисто про прощення (анулювання) основної суми кредитної заборгованості та включення у IV кварталі 2015 р. суми прощеного (анульованого) боргу у розмірі 644 400,98 грн. до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Дохід, отриманий позивачем як додаткове благо відображено у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за IV квартал 2015 р. з ознакою доходу « 126» (а.с. 106-109).

Таким чином, банк виконав вимоги пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України в повному обсязі і вказаний дохід підлягав включенню позивачем до загального місячного (річного) оподаткованого доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставками 15 (20) відсотків.

Крім цього, Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2021 р. витребувано у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» , (місцезнаходження юридичної особи: п.і. 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) наступні докази:

- копію кредитного договору зі змінами і доповненнями (додатковими угодами), графіком погашення кредиту, а також всі докази прощення боргу відносно ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 ідент. Номер НОМЕР_2 ;

- відомості про основну суму боргу із врахуванням курсу Національного - банку України на день прощення боргу (тобто сума боргу в гривневому еквіваленті);

- докази виконання умов про повідомлення клієнта банку ОСОБА_1 про прощення боргу за самостійним рішенням банку.

На виконання вказаної ухвали суду, Акціонерним Товариством «Альфа-Банк» надано суду копію Договору про внесення змін № 1 до кредитного договору із зразком заяви про сплату заборгованості; копію підписаної заяви ОСОБА_1 про сплату заборгованості із повідомленням в ній про прощення боргу.

На ведені вище копії документів підтверджують наведені вище обставини щодо прощення боргу та повідомлення ОСОБА_1 про необхідність відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог п.п.164.2.17 ст. 164 ПК України, що ОСОБА_1 засвідчив своїм підписом особисто.

Суд першої інстанції правильно вказав, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство чітко визначало, що сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 не є додатковим благом, у силу визначеного пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України правового врегулювання, однак необхідною передумовою є саме зміна валюти кредитування. Доказів того, що така умова (зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої) мала місце, або що позивачу відмовлено банком у застосуванні такої умови сторонами не надано, а судом не встановлено.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2020 року у справі №500/583/19.

З урахуванням наведених вище обставин та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки банком було здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

У даному випадку, кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), що є підставою для зобов`язання позичальника (позивача) відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку на доходи з фізичних осіб у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, тому

З огляду на встановлені обставини нарахування сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору саме за прощення (анулювання) кредитором за його самостійним рішенням основної суми боргу (кредиту), відсутності доказів зміни валюти за відповідним кредитом з іноземної валюти у гривню, суд приходить до висновку про те, що такий борг набуває статусу додаткового блага та відповідно до вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Крім цього, підпунктом «а» пункту 176.1 статті 176 ПК України встановлено, що платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (пункт 120.1 статті 120 ПК України).

Таким чином, відповідачем правомірно визначено позивачу грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту), а також нарахування йому штрафних (фінансових) санкцій за неподання (несвоєчасне подання) податкової декларації.

Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Оскільки встановлено отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, правильними є й доводи відповідача щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятих відповідачем рішень згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що такі вказаним вище критеріям відповідають, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання їх протиправними та скасування, відтак позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 лютого 2019 року № , № , № , задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі №260/3534/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 22.11.2021