Справа № 520/7040/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 листопада 2021 року Справа №520/7040/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної податкової служби

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санс-Авто",

за участю третьої

особи, яка не заявляє

самостійних вимог на

предмет спору на

стороні позивача - Закарпатської митниці Держмитслужби,

про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури (далі по тексту - позивач) в інтересах держави в особі Державної податкової служби звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санс-Авто" (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Закарпатської митниці Держмитслужби (далі по тексту - третя особа), в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санс-Авто» до Державного бюджету України кошти у сумі 3199654,78 грн. (три мільйони сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні сімдесят вісім копійок) шляхом перерахування на бюджетні рахунки одержувача, а саме:

-в УК у м. Ужгороді/м. Ужгород/, код платежу 15010100 - суму 2657104,31 грн, (мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності та штраф);

- UА5007002 в УК у місто Ужгороді/м. Ужгород/ код платежу 15010500 - суму 9274,71 грн. (мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами та штраф);

-в УК у м. Ужгороді/м. Ужгород/, код платежу 14070100 - суму 533275,76 грн. (податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів та штраф).

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що за відповідачем станом, на дату звернення до суду, рахується заборгованість перед Державним бюджетом України у загальній сумі 3 199 654,78 грн. за платежем «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами». Вказав, що уповноваженими органами не здійснено заходів щодо стягнення з відповідача податкового боргу з митних платежів, що є на думку прокурора, бездіяльністю відповідних органів, допущеною з будь-яких причин як суб`єктивних, так і об`єктивних. Оскільки вказана сума грошових зобов`язання відповідачем добровільно не сплачена та уповноваженими органами не здійсненні заходи щодо стягнення вказаної заборгованості, прокурор в особі держави звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій О.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі №520/7040/21 у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 18.05.2021.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвала про відкриття провадження у справі отримана уповноваженою особою відповідача 05.05.2021, що підтверджується трекінг №318 з офіційного сайту «Укрпошта».

Відповідач у строк, визначений частиною п`ятою статті 162, частини першої статті 61 Кодексу адміністративного судочинства України та встановлений ухвалою суду, правом надання відзиву не скористався.

Протокольною ухвалою суду від 17.08.2021 закрито підготовче провадження у справі та вирішено перейти до розгляду справи по суті.

У судове засідання, призначене на 07.09.2021 сторони не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, що підтверджено матеріалами справи.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29.08.2011 проведено державну реєстрацію юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Санс - Авто.", , номер запису у реєстрі №1 319 102 0000 002584 (попередня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Тирба» без зміни коду ЄДРПОУ).

Основним видом економічної діяльності підприємства є: торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами (код за КВЕД 45.11). Також позивач здійснює інші зареєстровані види діяльності.

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Харківській області з 30.08.2011.

Фактичною підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу, викладені в акті від 18.03.2020 №0004/20/7.7-19/37799577 «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Тирба» дотримання законодавства України з питань митної справи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за період з 20.04.2017 по 31.07.2018 згідно 193-х митних декларацій типу ІМ 40 ДЕ».

Згідно з вказаними висновками, викладеними в акті перевірки, позивач порушив норми:

пункту 1 статті 16 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII у частині відсутності підтвердження статусу преференційного походження товарів ввезених за деклараціями інвойс та сертифікатом з перевезення - товару EUR.1 як такими, що походять з певної країни у розумінні цього Протоколу та підпадають під дію цієї Угоди, частини сьомої статті 36, частини першої статті 257, частини першої статті 270, частини першої статті 281 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (із змінами та доповненнями), у результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита митних декларацій типу ІМ 40 ДЕ, наведених в Додатку №2 до акта перевірки на загальну суму 1 777 586,01 грн.;

- пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України №275 5-VI (із змінами та доповненнями), у результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість митних декларацій типу ІМ 40 ДЕ наведених у Додатку №2 акту перевірки, на загальну суму 355 517,17 грн.

На підставі названого акту перевірки Закарпатською митницею Держмитслужби прийняті податкові повідомлення-рішення від 31.03.2020:

- №9 за формою «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами» на загальну суму 2 657 104,31 грн., у тому числі: за основним платежем 1 771 402,87 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 885 701,44 грн.;

- №9 за формою «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на нафтопродукти, транспортні засоби (крім тз, що були ввезені на митну територію України та поміщенні в м.р. транзиту) та шини до них , що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами» на загальну суму 9 274,71 грн., у тому числі: за основним платежем 6183,14 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 3091,57 грн.;

- №9 за формою «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «ПДВ з ввезення на митну територію України товарів (крім лікарських засобів, дозв. для вироб.)» на загальну суму 533 275,76 грн., у тому числі: за основним платежем 355517,17 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 177758,59 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення уповноваженими особами Закарпатської митниці Держмитслужби направленні на адресу відповідача.

У ході розгляду справи судом встановлено, що сума заборгованості з митних платежів за відповідачем складає у сумі 3 199 654,78 грн., яка станом на день розгляду справи у суді останнім не сплачена.

Відповідач добровільно суму податкового боргу не сплатив та уповноваженими органами не здійснено заходів щодо стягнення з відповідача податкового боргу з митних платежів, що стало підставою для звернення прокурора в інтересах держави з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо наявності правових підстав для представництва обласною прокуратурою інтересів держави, зокрема, підтвердження адміністративно - процесуальної дієздатності прокурора, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції).

Спеціальним законом, який визначає виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді є Закон України №1697-VII «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі по тексту - Закон України №1697-VII).

Згідно зі статтею 1 Закону України №1697-VII прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України №1697-VII).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15.01.2009 у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява №42454/02, пункт 35).

Приписами частини третьої статті 23 Закону України №1697-VII визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою вказаної статті.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзац 3 частини четвертої статті 23 Закону України №1697-VII).

Згідно з частиною четвертою статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У Рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

З огляду на викладене, суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 (справа №806/1000/17), від 19.09.2019 (справа №815/724/15), від 17.10.2019 (справа №569/4123/16-а).

У постанові від 13.02.2019 (справа №826/13768/16) Велика Палата Верховного Суду підтримала правову позицію щодо застосування частини 3 статті 23 Закону України №1697-VII, викладену у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 (справа №806/1000/17).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у вказаній постанові зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Зокрема, у першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду висловив правову позицію, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Водночас, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 (справа №924/1237/17).

Системний правовийм аналіз частин третьої, четвертої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України у взаємозв`язку з частиною третьою статті 23 Закону України №1697-VII дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі в адміністративних судах є можливою за умови вказівки на докази, що підтверджують підстави звернення до суду із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

Підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави встановлюються в кожному окремому випадку. Оцінку цим підставам суд надає з урахуванням характеру спірних правовідносин, застосування необхідного способу захисту права, визначення кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного права і обов`язку, та доказів, що підтверджують позов, зокрема фактів матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено такі правові висновки:

«Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим».

Згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній справі представництво інтересів держави прокурором мотивовано захистом інтересів держави в сфері надходжень до дохідної частини Державного бюджету України, оскільки тривале упродовж 2020-2021 років невиконання ТОВ «Санс Авто» податкових зобов`язань тягне за собою несвоєчасне проведення органами державної влади ремонтних та відновлюваних робіт тощо, що в подальшому призводить до послуг в менших ніж це необхідно обсягах, що призводить до здійснення видатків у більших розмірах через невжиття заходів у необхідні часові проміжки, що свідчить загрозу інтересам держави.

При цьому, прокурор звертався до Закарпатської митниці Держмитслужби та Державної податкової служби України щодо зазначення причин невжиття ними заходів щодо стягнення боргу з ТОВ «Санс Авто».

Так, Закарпатською обласною прокуратурою до Закарпатської митниці Держмитслужби 15.01.2021 направлено запит №15-42вих-21 щодо надання інформації про наявну заборгованість у ТОВ «Санс-Авто» зі сплати податків та обов`язкових платежів до бюджету та вжиті заходи реагування щодо стягнення вказаних коштів.

Відповідно до листа Закарпатської митниці Держмитслужби від 21.01.2021 №7.7-08-2/7.7-10/24/343 за ТОВ «Санс-Авто» рахується заборгованість зі сплати податків та обов`язкових платежів до бюджету. Водночас зазначено, що уповноваженими органами здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу є виключно податкові органи.

У подальшому Закарпатською обласною прокуратурою до Державної податкової служби України 16.01.2021 направлено запит №15-46вих-21 щодо щодо надання інформації про наявну заборгованість у ТОВ «Санс-Авто» зі сплати податків та обов`язкових платежів до бюджету та вжиті заходи реагування щодо стягнення вказаних коштів.

Листом Головного управління ДПС у Закарпатській області від 19.02.2021 №1054/5/07-16-13-01-07 повідомлено Закарпатську обласну прокуратуру про те, що у ГУ ДПС у Закарпатській області відсутні правові підстави для вжиття заходів стягнення за платежами, що нараховуються та обліковуються органами державної митної служби. Крім того, зазначено, що ГУ ДПС у Закарпатській області може стягнути податковий борг (є органом стягнення) виключно на виконання рішення суду про стягнення заборгованості, яке направляється до виконання судом.

У зв`язку з цим, Закарпатською обласною прокуратурою підготовлено позовну заяву та на виконання абзацу 3 частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» попередньо, до звернення до суду, повідомлено ГУ ДПС у Закарпатській області та Закарпатську митницю Держмитслужбу про представництво інтересів держави в суді.

Таким чином, податковим органом заходи позовного характеру щодо стягнення податкового боргу з підприємства самостійно не вживались протягом тривалого часу.

Отже, з урахуванням статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, суд дійшов висновку про те, що зазначені обставини беззаперечно свідчать про бездіяльність податкового органу та про наявність підстав для застосування прокурором представницьких повноважень.

Щодо позовних вимог по суті спору, суд зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

У відповідності до статті 276 Митного кодексу України платником мита є зокрема особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території країни є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України (стаття 278 Митного кодексу України).

Згідно пункту 4 частини першої статті 289 Митного кодексу України обов`язок із стати митних платежів виникає після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові зобов`язання.

Приписами частини другої статті 293 Митного кодексу України регламентовано, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

У разі несплати або неповної сплати митних платежів у встановлений строк такі платежі стягуються у порядку та строки, визначені Податковим кодексом України (стаття 303 Митного кодексу України).

Положеннями статті 41 Податкового кодексу України визначено поняття контролюючих органів та органу стягнення. Зокрема, відповідно до пункту 41.1 статті 41 контролюючими органами є податкові (пункт 41.1.1.) та митні органи пункт 41.1.2).

Пунктом 41.4 вказаної статті регламентовано, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, тобто податкові органи.

З системного правового аналізу законодавчих норм вбачається, що нормами Податкового Кодексу України визначено єдиний орган стягнення, який зобов`язаний вживати заходи, спрямовані на погашення податкового боргу.

Положеннями статті 20 Податкового кодексу України регламентовано, що контролюючі органи, визначенні підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України (пункт 20.1.19).

Відповідно до пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення штикових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

У відповідності до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54,3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу (у даному випадку пункт 54.3.6) платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі сни, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт заниження завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з датку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Несплата суб`єктом підприємницької діяльності та не оскарження ним донарахованих платежів призводить до виникнення податкового боргу.

У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (статті 59 Податкового кодексу України).

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Слід звернути увагу, що чинним законодавством не передбачено право чи обов`язок митного органу надсилати платникам податків податкові вимоги, а лише податкові повідомлення - рішення.

Суд погоджується з твердженнями прокурора про те, що компетенція митного органу у питанні забезпечення сплати податкової заборгованості у даних правовідносинах обмежується направленням податкового повідомлення-рішення, невиконання якого призводить до виникнення податкового боргу.

Доказів оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень відповідачем до суду не надано. Крім того, із програми «Діловодство спеціалізованого суду» також не встановлено, що ТОВ «Санс-Авто» не зверталося до суду із позовом про скасування зазначених податкових повідомлень-рішень на підставі яких виник податковий борг, відтак сума заборгованості відповідача розмірі 3 199 654,78 грн. перед бюджетом є узгодженою та підлягає сплаті.

Суд особливо зауважує, що відповідно до частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Водночас, дії відповідача щодо несплати митних платежів, перереєстація назви підприємства та місцезнаходження з однієї області України до іншої, неявка у судові засідання під час розгляду даної справи вказують на ігнорування чинного законодавства України та ухилення від сплати податків.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем податкового боргу у розмірі 3 199 654,78 грн., суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 139, 244-246, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури (вулиця Коцюбинського, 2а, місто Ужгород, 88000, ) в інтересах держави в особі Державної податкової служби (Львівська площа, будинок 8, місто Київ, 04053, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санс-Авто» (вулиця Маршала Батицького, 8, місто Харків, 61000, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Закарпатської митниці Держмитслужби (вулиця Собранецька, 20, місто Ужгород, 88000, )про стягнення суми податкового боргу - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санс-Авто» до Державного бюджету України кошти у сумі 3199654,78 грн. (три мільйони сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні сімдесят вісім копійок) шляхом перерахування на бюджетні рахунки одержувача, а саме:

-в УК у м. Ужгороді/м. Ужгород/, код платежу 15010100 - суму 2657104,31 грн, (мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності та штраф);

- UА5007002 в УК у місто Ужгороді/м. Ужгород/ код платежу 15010500 - суму 9274,71 грн. (мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами та штраф);

-в УК у м. Ужгороді/м. Ужгород/, код платежу 14070100 - суму 533275,76 грн. (податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів та штраф).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 23.11.2021.

Суддя О.В. Ніколаєва