Справа № 200/11644/21
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 р. Справа№200/11644/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мозгової Н.А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього грошового забезпечення та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

08.09.2021 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул.Петровського, б.149) про визнання протиправною бездіяльності в не здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 03.07.1991 року по 31.12.2002 року, зобов`язання нарахувати та сплатити індексацію грошового забезпечення за період з 03.07.1991 року по 31.12.2002 року, стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку за час затримки розрахунку за період з 24.11.2020р. та стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 19.12.1990 року по 30.08.2005р. проходив службу в Артемівському міському відділі ГУ МВС України в Донецькій області (реорганізоване в Артемівський міський відділ (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області). В липні 2021 року звернувся до відповідача з запитом щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення. Отримавши відповідь на запит вказує, що відповідач в період всієї служби не нараховував та не сплачував індексацію грошового забезпечення, чим порушив його право на отримання в належному розмірі грошового забезпечення.

Ухвалою суду від 13.09.2021 року адміністративний позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 04.10.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 01.11.2021 року продовжено Ліквідаційній комісії Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області встановлений судом процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів до 15 листопада 2021 року включно.

15.11.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що дії відповідача щодо нарахування позивачу індексації заробітної плати за відповідний період відповідають вимогам Закону, зокрема Закону УРСР «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ, про що свідчить копія розрахункової карти по заробітній платі позивача. Також, звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію грошових доходів громадян» від 21.12.1998 року № 2034, яка втратила чинність 17.07.2003 року, визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, які не перевищують величину вартості межі малозабезпеченості. При цьому грошовий дохід громадянина разом із сумою індексації не повинен перевищувати вартісну величину межі малозабезпеченості. Так, з 01.01.1998 року вартісна величина межі малозабезпеченості складала 73,7 грн.( стаття 1 Закону України "Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1998 рік" № 780/97-ВР від 24.12.1997). Грошове забезпечення ОСОБА_1 у 1998 році складало від 154,80 -310,30 грн. З 01.01.1999 року до 30.06.1999 року вартісна величина межі малозабезпеченості складала 90,7 грн. (стаття 1 Закону України "Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1999 рік" від 25.12.1998року № 366-14). Грошове забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.1999 року до 30.06.1999 року складало від 154,80 - 161,70 грн. З 01.07.1999 року до 31.12.2002 року вартісна величина межі малозабезпеченості складала 118,30 грн. (стаття 1 Закону України "Про внесення зміни до Закону України "Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1999 рік» від 15.09.99 року № 1047-14). Грошове забезпечення ОСОБА_1 складало від 155,48 - 258,00 грн. з 01.07.1999 року по 31.12.1999 рік, від 216,11 - 258,00 грн. у 2000 році, від 258,00 - 537,50 грн. у 2001 році, від 537,50 550,80 грн. у 2002 році. Просить у задоволенні позову відмовити, у зв`язку з його безпідставністю.

16.11.2021 року позивачем надано відповідь на відзив, де вказує, що на час виниклих правовідносин жодної норми, яка б передбачала не проведення індексації у зв`язку з підвищенням мінімальної заробітної плати не існувало, у зв`язку з чим позивачем протиправно не виплачено індексацію грошового забезпечення у травні, листопаді, грудні 1992 року. Не виплата індексації грошового забезпечення з 01.01.1997р. по 06.01.1998р. є протиправною, оскільки до 06.01.1998р. діяла редакція Закону № 1282-ХІІ, яка передбачала проведення індексації у разі, коли індекс споживчих цін перевищив заздалегідь визначену величину, яка є порогом індексації.

22.11.2021р., 24.11.2021р. представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що постановою Верховної Ради України «Про підвищення соціальних гарантій для населення» від 29.04.1992 року № 2301-ХІІ визначено, «що надалі для індексації грошових доходів населення беруться як базові ціни, що склалися у травні 1992 року». Отже, травень 1992 року базовий місяць для нарахування індексації доходів, що також підтверджується розрахунком індексації за червень 1992 року, у якому індекс споживчих цін склав 126,5%. Листопад 1992 року також був базовим місяцем, як і травень 1992 року. Також позивач помилково вважає, про наявність у нього права на індексацію з 01.01.1997р. по 06.01.1998р. на підставі Закону № 1282-ХІІ (яку позивач цитує вибірково) визначено, що обчислення індексу споживчих цін з наростаючим підсумком для індексації грошових доходів громадян починається з 1 січня 1997 року.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ.

Судом встановлено, що останнього звільнено зі служби за власним бажанням у запас з 30 серпня 2005 року наказом УМВС України в Донецькій області від 25 серпня 2005 року №267о/с.

29.07.2021р. року позивач звернувся до Ліквідаційної комісії Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області із заявою, в якій просив надати розрахунково-платіжні відомості за формою №П-6 (особові рахунки) про нараховані і сплачені суми грошового забезпечення за період з січня 1991 року по серпень 2005 року.

02.08.2021 року Артемівським міським відділом (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області на заяву позивача від 29.07.2021 року надано завірену копію Розрахункової карти (особового рахунку) за період з січня 1991 року по серпень 2005 року.

Вважаючи, що відповідачем не сплачено індексацію грошового забезпечення за період з 03.07.1991року по 31.12.2002 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 95 Кодексу Законів про працю України заробітна праця підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон від 03.07.1991 № 1282-XII), який діяв на час спірних правовідносин, цей Закон визначає правові, економічні й організаційні основи індексації грошових доходів населення в Українській РСР. Він призначений для захисту купівельної спроможності громадян в умовах зростання цін на споживчі товари і послуги (споживчих цін), установлює державні гарантії в реалізації права громадян на

індексацію.

Зазначений Закон від 03.07.1991 № 1282-XII введено в дію 07.08.1991 року.

Відповідно до ст. 3 Закону №1282-ХІІ (у редакції, яка діяла з 07.08.1991 до 06.01.1998) визначено, що індексація грошових доходів провадиться у разі, коли індекс споживчих цін перевищив заздалегідь визначену величину, яка є порогом індексації. Величина порога індексації визначається Верховною Радою Української PCP.

Згідно ст. 5 цієї ж редакції Закону №1282-ХІІ визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, при виконанні умов індексації, передбачених статтею 3 цього Закону.

Відповідно пункту 2 постанови Верховної Ради Української PCP від 03.07.1991 № 1283-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону Української PCP «Про індексацію грошових доходів населення» визначено величину порогу індексації, яка порівнюється 5-процентному зростанню цін на споживчі товари і послуги.

Згідно з офіційними даними Державної служби статистики України індекс споживчих цін вперше перевищив 5-відсотковий бар`єр у жовтні 1991 року. Зазначений індекс було опубліковано у листопаді, а отже, відповідно до положень зазначеного вище Закону, індексація підлягала виплаті з грудня 1991 року.

Таким чином, відповідно до зазначеного вище, індекс інфляції перевищив поріг 105% у вересні 1991 року і склав 8,7%. Підвищення грошового забезпечення здійснюється за листопад 1991 року. Розмір індексації, розрахунку мінімальної заробітної плати 185 крб., становив 40,24 крб. Таким чином, позивачу індексація грошового забезпечення підлягає сплаті у розмірі 40,24 крб.

У жовтні 1991 року перевищено поріг інфляції, індекс склав 15,1%. Підвищення грошового забезпечення здійснюється за грудень 1991 року. Розмір індексації становив 69,84 крб. Таким чином, позивачу індексація грошового забезпечення підлягає сплаті у розмірі 69,84 крб.

У листопаді 1991 року перевищено поріг інфляції, індекс склав 34,2%. Підвищення грошового забезпечення здійснюється у січні 1992 року. Розмір індексації становив 158,18 крб. Таким чином, позивачу індексація грошового забезпечення підлягає сплаті у розмірі 158,18 крб.

Постановою Верховної Ради України «Про соціальний захист населення і внутрішнього ринку» від 04.01.1992 № 2031-XII дозволено Кабінету Міністрів України встановити мінімальний рівень заробітної плати з 1 грудня 1991 року в розмірі

400 карбованців. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи у зв`язку з підвищенням мінімального розміру заробітної плати» від 17.01.1992 № 21, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, доходи індексації не підлягали, зменшено приріст індексу споживчих цін для індексації і визначено базовим місяцем січень 1992 року. Таким чином, оскільки здійснено підвищення заробітної плати у грудні 1991 року, доходи індексації не підлягали.

Відповідно до указу Президента України «Про індексацію грошових доходів населення в І кварталі 1992 року» від 28.02.1992 № 112 індекс інфляції за січень-квітень 1992 року зі змінами склав 44,5%. Індексації підлягало грошове забезпечення за лютий-квітень 1992 року. Розмір індексації становив 445 крб. Таким чином, позивачу індексація грошового забезпечення підлягає сплаті у розмірі 445 крб.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про підвищення соціальних гарантій для населення» від 29.04.1992 № 2301-XII, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, установлено з 1 травня 1992 року мінімальну заробітну плату

в розмірі 900 крб. на місяць. Таким чином, оскільки здійснено підвищення заробітної плати у травні 1992 року, доходи індексації не підлягали.

У червні 1992 року перевищено поріг інфляції, індекс склав 26,5%. Індексації підлягало грошове забезпечення за серпень 1992 року. Розмір індексації становив 596 крб. Таким чином, позивачу індексація грошового забезпечення підлягає сплаті у розмірі 158,18 крб.

У липні 1992 року перевищено поріг інфляції, індекс склав 54,4%. Індексації підлягало грошове забезпечення за вересень 1992 року. Розмір індексації становив 1224 крб. Таким чином, позивачу індексація грошового забезпечення підлягає сплаті у розмірі 1224 крб.

У серпні 1992 року перевищено поріг інфляції, індекс склав 67,2%. Індексації підлягало грошове забезпечення за жовтень 1992 року. Розмір індексації становив 1512 крб. Таким чином, позивачу індексація грошового забезпечення підлягає сплаті у розмірі 1512 крб.

У вересні 1992 року перевищено поріг інфляції, індекс склав 84,8%. Індексації підлягало грошове забезпечення за листопад 1992 року. Розмір індексації становив 1908 крб. Таким чином, позивачу індексація грошового забезпечення підлягає сплаті у розмірі 1908 крб.

Постановою Верховної Ради України «Про підвищення мінімальних розмірів заробітної плати і пенсії» від 16.11.1992 № 2779-ХІІ установлено з 1 листопада 1992 року мінімальну заробітну плату і пенсію за віком в розмірі 2300 купонів на

місяць. Таким чином, оскільки здійснення підвищення заробітної плати у листопаді 1992 року, доходи індексації не підлягали.

Дію Закону Української PCP «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ було призупинено Декретом Кабінету Міністрів України від 09.12.1992 № 7-92 з грудня 1992 року, який набрав чинності 24.12.1992 року. Індексація грошових доходів у грудні 1992 року не проводилась.

З 1 січня 1997 року Декрет втратив чинність, підстава Закон України від 21.11.1996 року № 534/96-ВР.

З 01.01.1997 року до 06.01.1998 року відповідно до офіційних даних Державної служби статистики України, індекс споживчих цін не перевищував 105%, отже, доходи індексації не підлягали.

06.01.1998 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Закону Української PCP «Про індексацію грошових доходів населення» від 25.04.1997 року № 234/97-ВР.

Відповідно до статті 4 вказаного Закону обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян починається з 1 січня 1997 року, і індексація провадиться, якщо індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків (величина порога індексації). Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків.

Відповідно до офіційних даних Державної служби статистики України з 06.01.1998 року до 31.12.2002 року, індекс споживчих цін не перевищував 105%, отже, доходи індексації не підлягали.

З копії особового рахунку по заробітній платі позивача, наданого суду представником відповідача, вбачається, що позивачу протягом 1992 року, згідно кількості відпрацьованих робочих днів нараховувалась заробітна плата у відповідних розмірах, до складу якої входили виплати, у тому числі виплати по індексації заробітної плати. Відповідні виплати визначені в особовому рахунку у колонці « 07».

Так, у січні 1992 року позивачу було нараховано індексацію за листопад та грудень 1991 року та виплачено у розмірі 110,08 крб. (40,24+69,84); у березні 1992 року виплачено позивачу індексацію у розмірі 158,18 крб.; у травні 1992 року виплачено позивачу, з урахуванням мінімальної заробітної плати 400 крб. індексацію у розмірі 445 крб.; у серпні 1992 року позивачу виплачено, з урахуванням мінімальної заробітної плати у сумі 900 крб. індексацію у розмірі 596 грн.; у вересні 1992 року позивачу виплачено індексацію у розмірі 1224 крб.; у жовтні 1992 року позивачу виплачено індексацію у розмірі 1512 крб.; у листопаді 1992 року виплачено позивачу індексацію у розмірі 1908 крб.

Позивач звертається до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності в не здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 03.07.1991 року по 31.12.2002 року, зобов`язання нарахувати та сплатити індексацію грошового забезпечення за період з 03.07.1991 року по 31.12.2002 року.

Враховуючи вищезазначені норми закону, суд відмовляє у задоволенні позову щодо не здійснення індексації за період з 03.07.1991 року по 07.08.1991 року, оскільки Закон від 03.07.1991 № 1282-XII у вказаний період не був чинний та його введено в дію 07.08.1991 року.

Із наданого відповідачем розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість з виплати індексації грошового забезпечення з компенсацією перед відповідачем за період з вересня 1991 року по листопад 1992 року відсутня.

Дію Закону Української PCP «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ було призупинено Декретом Кабінету Міністрів України від 09.12.1992 № 7-92, з грудня 1992 року, який набрав чинності 24.12.1992 року.

На підставі Закону України від 21.11.1996 №534/96-ВР «Про визнання таким, що втратив чинність, Декрету Кабінету Міністрів України "Про тимчасове припинення індексації грошових доходів населення" Декрет Кабінету Міністрів України від 09.12.1992 № 7-92 втратив чинність 01.01.1997 року.

Таким чином, у період з 24.12.1992 до 01.01.1997 індексація грошових доходів населення не здійснювалась.

Статтею 4 Закону України «Про внесення змін до Закону Української PCP «Про індексацію грошових доходів населення» від 25.04.1997 №234/97-ВР, який набрав чинності 06.01.1998 року, визначено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян починається з 1 січня 1997 року, і індексація провадиться, якщо індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків (величина порога індексації). Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків.

З 06.01.1998 до 31.12.2002 року відповідно до офіційних даних Державної служби статистики України індекс споживчих цін не перевищував 105%, отже, доходи індексації не підлягали.

З 01.01.98 р. відповідно до статті 1 Закону України від 24.12.97 р. N 780/97-ВР «Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1998 рік» межа малозабезпеченості становила 73,7 гривні.

З 01.01.99 р. відповідно до статті 1 Закону України від 25.12.98 р. N 366-14 «Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1999 рік» межа малозабезпеченості становила 90,7 гривень.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 2 Закону України «Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1998 рік» з 1 липня 1998 р. розмір мінімальної заробітної плати становив 55 гривень.

Згідно з Законом України «Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1999 рік» з 1 січня 1999 р. розмір мінімальної заробітної плати становив 74 гривні.

Відповідно до абзацу 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. N 663, в редакції до змін, внесених ПКМ України N 1321 ( 1321-99-п ) від 21.07.99 року у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії, місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим для обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян.

Враховуючи, що індекс підвищення споживчих цін в період з 06.01.1998 до 31.12.2002 року становив меншим за 105 % , то відповідно до абзацу 2 пункту 5 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. N 663 заробітна плата за вказаний період індексації не підлягала.

З розрахункових карток (особових рахунків), поданих представником відповідача індексація заробітної плати за 1991-1992 рік була проведена відповідачем у відповідності до ст.ст. 4, 5 Закону Української РСР від 03.07.1991 року. Суми індексації, що були виплачені, вказані у графі 7 особового рахунку в 1992р.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає, що відповідач надав суду належні та допустимі докази, які свідчать, на думку суду, про відсутність дій відповідача щодо не нарахування позивачу індексації грошового забезпечення протягом періоду з 03.07.1991 року по 31.12.2002 року та свідчать про те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У даному випадку, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо доказів на підтвердження правомірності його дій, отже позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності в не здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 03.07.1991 року по 31.12.2002 року, зобов`язання нарахувати та сплатити індексацію грошового забезпечення за період з 03.07.1991 року по 31.12.2002 року задоволенню не підлягає.

Позовні вимоги в частині стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку за час затримки розрахунку за період з 24.11.2020р. та стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. є похідними від вимоги про визнання протиправною бездіяльності в не здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 03.07.1991 року по 31.12.2002 року, зобов`язання нарахувати та сплатити індексацію грошового забезпечення за період з 03.07.1991 року по 31.12.2002 року, а тому також задоволенню не підлягають.

За таких обставин суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності в нездійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 03.07.1991 року по 31.12.2002 року, зобов`язання нарахувати та сплатити індексацію грошового забезпечення за період з 03.07.1991 року по 31.12.2002 року, стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку за час затримки розрахунку за період з 24.11.2020р. та стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому розподіл судових витрат відсутній

Керуючись статтями 5-10, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Ліквідаційної комісії Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул.Петровського, б.149) про визнання протиправною бездіяльності в не здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 03.07.1991 року по 31.12.2002 року, зобов`язання нарахувати та сплатити індексацію грошового забезпечення за період з 03.07.1991 року по 31.12.2002 року, стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку за час затримки розрахунку за період з 24.11.2020р. та стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. відмовити.

Повний текст судового рішення складено та підписано 25 листопада 2021 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Н.А. Мозговая