Справа № 640/14784/20
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 640/14784/20

адміністративне провадження № К/9901/37896/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі №640/14784/20 за позовом Громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У липні 2020 року громадянин Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ДМС України від 15 червня 2020 року №226-20 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ДМС України повторно розглянути заяву громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2021 року апеляційну скаргу Державної міграційної служби України задоволено, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2021 року, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року залишити в силі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав пропуску строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 329 КАС України та невідповідності її вимогам статті 330 КАС України, та надано скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції заяви із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.

Одночасно скаржнику було роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині невиконання вимог статті 332 КАС України у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення скаржником отримано ухвалу Верховного Суду від 01 листопада 2021 року - 08 листопада 2021 року.

19 листопада 2021 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшло клопотання про усунення недоліків шляхом, визначеним зазначеною ухвалою Верховного Суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник вказує, що вперше касаційну скаргу було подано до суду касаційної інстанції з дотриманням встановленого законом строку на касаційне оскарження. Проте ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2021 року касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Звертає увагу на те, що позивач є іноземцем і не володіє у повній мірі ані державною мовою, ані знаннями щодо своїх процесуальних прав і обов`язків. Позивач не до кінця зрозумів зміст ухвали Верховного Суду від 19 липня 2021 року та своє право на повторне звернення до суду касаційної інстанції. Враховуючи зазначене просить поновити строк на касаційне оскарження.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

При цьому, фактично обґрунтування скаржником поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження є аналогічними обґрунтуванням, яким вже надавалася оцінка судом касаційної інстанції в ухвалі від 11 листопада 2021 року про залишення касаційної без руху.

Так, скаржник знов зазначає, що строк на касаційне оскарження пропущено у зв`язку з тим, що позивач є іноземцем та не володіє в повній мірі а ні державною мовою, ані знаннями щодо своїх процесуальних прав і обов`язків. Крім того, позивач не зрозумів в повній мірі зміст ухвали суду касаційної інстанції. Також зазначає, що про існування центрів безоплатної правової допомоги позивачу не було відомо.

З приводу вказаних аргументів скаржника, Суд зазначає, що зі змісту ухвали Верховного Суду від 19 липня 2021 року слідує, що вперше касаційну скаргу було подано до суду касаційної інстанції ОСОБА_2 , як представником - громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 .

Вказане спростовує доводи позивача щодо незрозумілості змісту ухвали Верховного Суду від 19 липня 2021 року через неволодіння державною мовою, а також про необізнаність щодо процесуальних прав та обов`язків, оскільки останній реалізував своє право на оскарження судового рішення через представника.

Отже, маючи намір оскаржити рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку, позивач користуючись послугами адвоката мав можливість отримати консультацію щодо строку розгляду поданої представником касаційної скарги, змісту ухвали суду касаційної інстанції, а також роз`яснення щодо процесуального права на повторне звернення до суду.

При цьому, за вказаних позивачем обставин та маючи намір реалізації права на касаційне оскарження судового рішення у цій справі останній не позбавлений можливості звернутися за отриманням безоплатної вторинної правової допомоги.

Так, суб`єктами отримання безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема, є особи, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», з моменту подання особою заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до прийняття остаточного рішення за заявою, а також іноземці та особи без громадянства, затримані з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з моменту затримання.

Право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Як вже зазначалося позивач скористався послугами представника Правдюка П.А. при зверненні вперше до суду касаційної інстанції.

Таким чином наведені позивачем доводи щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції є необґрунтованими.

Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.

При цьому, суд касаційної враховує тривалість строку пропущеного строку - майже п`ять місяці з ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, обставини пропуску строку звернення до суду, які залежали виключно від волевиявлення скаржника, а непереборних обставин скаржником не наведено, а Судом не встановлено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

За змістом пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи вищевикладене, відсутність відповідних доказів щодо поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 333 КАС України за наслідками розгляду заяви скаржника щодо усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотанні громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі №640/14784/20.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі №640/14784/20 за позовом Громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк В.М. Соколов