Справа № 280/7687/21
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
22 листопада 2021 року Справа № 280/7687/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, м.Запоріжжя, пров. Тихий, буд. 7),

Хортицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69076, м. Запоріжжя, вул. Новобудов, буд. 4)

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

27.08.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідач 1), Хортицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідач 2), відповідно до якого позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо нарахування та позивачу індексації грошового забезпечення у повному обсязі за період проходження служби з 15.08.2017 по 15.08.2021;

- зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 15.08.2017 по 15.08.2021 з одночасною компенсацією сум податку доходу з доходів фізичних осіб;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 та відповідача 2 щодо документального оформлення, призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 9 повних календарних років служби;

- зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 9 повних календарних років служби;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 та відповідача 2 щодо документального оформлення, нарахування та виплати позивачу надбавки за виконання службових обов`язків в умовах режимних обмежень протягом листопада 2020 року - серпня 2021 року;

- зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу надбавку за виконання службових обов`язків в умовах режимних обмежень протягом листопада 2020 року - серпня 2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки;

- зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки;

- зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо нарахування та виплати позивачу у день, наступний за днем виключення позивача зі списків особового складу відповідача 2, не оспорюваних сум грошового забезпечення за період з 01.08.2021 по 15.08.2021, одноразової грошової допомоги при звільненні за 4 повних календарних роки служби, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації невикористаних днів додаткової відпустки за 2018-2021 роки, грошової компенсації вартості не отриманого речового майна;

- стягнути з відповідача 1 середній заробіток позивача з розрахунку 547,98 грн. за кожний день прострочення за період з 16.08.2021 до дня фактичної та повної виплати належних позивачу при звільненні з військової служби сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачами, при звільнені позивача з військової служби та виключення його з усіх видів забезпечення, протиправно не здійснено розрахунок та сплату усіх належних йому виплат, зокрема, грошового забезпечення з урахуванням його індексації, одноразової грошової допомоги, надбавки за виконання службових обов`язків в умовах режимних обмежень, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, грошової компенсації вартості неотриманого речового майна та грошової компенсації за неотримане харчування під час несення служби в добовому наряді. Вказує на те, що 05.07.2021, тобто до звільнення з військової служби, звернувся до керівника Хортицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із зазначених питань, проте станом на 30.08.2021 жодних виплат на його користь здійснено не було. У зв`язку з наведеним, позивачем звернувся до суду із цим позовом.

З підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив (вх.№63974 від 05.11.2021) просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 31.08.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення виявлених недоліків.

02.09.2021 позивачем до суду надано документи на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Так, ухвалою суду від 06.09.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін та проведення судового засідання.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, 08.10.2021 та 12.10.2021 до суду від відповідачів надходили відзиви на позовну заяву (вх.57979 та вх.№58665), які за змістом є аналогічними. Так, в обґрунтування заперечень зазначено, що доводи позивача, щодо не виплати належної йому індексації грошового забезпечення є безпідставними та необґрунтованими, оскільки у відповідності до карток особового рахунку вбачається, що індексація грошового забезпечення впродовж періоду проходження служби виплачувалась позивачеві в повному обсязі. Стосовно призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні вказує на те, що з витягу з послужного списку ОСОБА_1 вбачається, що його було звільнено з військової служби 28.09.2015, а в подальшому укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України лише 31.07.2017, а зараховано до списків особового складу Чернігівського районного військового комісаріату 15.08.2017. Отже днем останнього зарахування на службу є саме 15.08.2017, тобто і виплату ОГД при звільненні з військової служби ОСОБА_1 слід розраховувати починаючи саме з 15.08.2017. Щодо надбавки за виконання службових обов`язків в умовах режимних обмежень протягом листопада 2020 року серпня 2021 року зазначає, що до 16.04.2021 позивач не мав права на надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, оскільки номенклатура посад не була погоджена у режимно-секретному органі та не затверджена військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також доводи позивача щодо того, що він впродовж зазначеного періоду працював з документами мобілізаційного плану по Хортицькому району м. Запоріжжя не підтверджують його роботу з інформацією яка містить державну таємницю оскільки вище зазначений мобілізаційний план має гриф доступу «ДСК» (для службового користування). Що стосується виплати одноразової грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки зазначає, що матеріальна допомога військовослужбовцям має виплачуватися виключно за заявою (у разі необхідності), тобто не є фіксованою виплатою та не має обов`язковий характер. Заяв з приводу виплати матеріальної допомоги від ОСОБА_1 до командування територіального центру комплектування та соціальної підтримки не надходило, а отже і підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги не було. Тобто доводи Позивача щодо того, що їм не були отримані вище зазначені суми коштів є безпідставними та не підлягають задоволенню. Стосовно питання продовольчого забезпечення позивача представники відповідачів звертають увагу на те, що з січня 2017 року казармений стан в районних військових комісаріатах був знятий, особовий склад перейшов на режим повсякденної діяльності. Особовому складу Запорізького ОТЦКтаСП та військових комісаріатів Запорізької області було доведено вимоги Постанови Кабінету міністрів України від 1 грудня 2010 року №1094 «Про внесення змін до норм харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань, військовослужбовців рядового, сержантського та старшинського складу військової служби за контрактом», що Вони набувають право на продовольче забезпечення (грошова компенсація) за рахунок держави (обідом) з 07.12.2010 у разі клопотання військовослужбовця. Стверджує, що документів необхідних для нарахування компенсації за обіди та отримання продовольства в натуральному вигляді за час перебування в наряді від військовослужбовця військової служби за контрактом до відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило.

З наведених підстав, викладених у поданих відзивах, представники відповідачів просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , в період з 15.08.2017 по 15.08.2021 проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу на посаді заступника військового комісара начальника мобілізаційного відділення Хортицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07.07.2021 №168 позивач був звільнений з військової служби в запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із закінченням строк контракту.

Наказом керівника Хортицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 15.08.2021 №95 позивач виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення.

05.07.2021 позивач звернувся до керівника Хортицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з рапортом, в якому просив завчасно, але не пізніше дня звільнення з військової служби, розрахувати та здійснити всі належні йому до сплати виплати, а саме: грошового забезпечення з урахуванням його індексації, одноразової грошової допомоги, надбавки за виконання службових обов`язків в умовах режимних обмежень, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, грошової компенсації вартості неотриманого речового майна та грошової компенсації за неотримане харчування під час несення служби в добовому наряді.

Позивач, у зв`язку із неотриманням станом на 30.08.2021 жодних із вищезазначених виплат, вважаючи таку бездіяльність відповідачів протиправною, звернувся до суду із цим позовом.

Що стосується вимоги про нарахування та виплату індексації грошової зазначення, суд зазначає наступне.

Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частинами другою та третьою статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

При цьому, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-ІІІ (далі - Закон №2017-ІІІ) передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 9 Закону №2017-ІІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення та порядок її проведення визначений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №1282-ХІІ), відповідно до статті 1 якого індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Статтею 6 Закону №1282-ХІІ встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

За приписами статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).

Згідно із пунктом 1-1 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Отже, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Крім того на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Також слід зазначити, що положеннями Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до підприємства, установи, організації.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Такий правовий висновок також міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17.

Так, позивачем не оскаржується порядок нарахування індексації або власне розмір сум вказаних нарахувань, натомість стверджується, що індексація грошового забезпечення у 2017-2019 роках відповідачем-1 взагалі не здійснювалась, а у 2020-2021 роках несистемний та неповний характер. У відповіді на відзив позивач зазначає, що:

у картці особового рахунку за 2017 рік відомості про нарахування йому індексації відсутні взагалі;

у картці особового рахунку за 2018 рік індексацію нараховано лише за листопад в сумі 71,08 грн., хоча підвищення посадових окладів відбулось лише у лютому 2018 року, який став базовим місяцем для проведення індексації;

у картці особового рахунку за 2019 рік індексацію нараховано та виплачено лише за 8 календарних місяців в сумі 1506,92 грн., замість 12, хоча підвищення рівня грошового забезпечення в 2019 році не відбувалось;

у картці особового рахунку за 2020 рік індексацію нараховано та виплачено лише за 11 календарних місяців в сумі 2420,73 грн., замість 12, хоча підвищення рівня грошового забезпечення в 2020 році не відбувалось.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зміна тарифних ставок (окладів) військовослужбовців відбулась з 01 березня 2018 року у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Так, з урахуванням абзацу 1 пункту 5 Порядку №1078 у зв`язку з набранням чинності Постановою №704 індекс споживчих цін за березень 2018 року приймається за 1 або 100%, а приріст індексу розраховується з наступного місяця.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з серпня 2017 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, а тому передбачені Законом №1282-XII підстави для індексації грошового забезпечення позивача за період з квітня 2017 року по листопад 2018 року були відсутні.

Отже, право на проведення індексації грошових доходів у військовослужбовців з урахуванням базового місяця березень 2018 року, а не лютий 2018 як помилково вважає позивач, виникло лише в грудні 2018 року.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами частин першої, другої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було здійснено нарахування та виплата індексації із застосуванням базового місяця - березень 2018 року, в такому розмірі: листопад 2018 року 71,08 грн., лютий 2019 року - 71,08 грн., березень 2019 року - 71,08 грн., квітень 2019 року 134,47 грн., травень 2019 року 268,94 грн., липень 2019 року 134,47 грн., вересень 2019 року 413,44 грн., листопад 2019 року 206,72 грн.,грудень 2019 року 206,72 грн., січень 2020 року -216,51 грн., лютий 2020 року - 216,51 грн., березень 2020 року - 216,51 грн., квітень 2020 року - 216,51 грн., травня 2020 року - 216,51 грн., червень 2020 року - 216,51 грн., липень 2020 року - 216,51 грн., серпень 2020 року 226,29 грн., вересень 2020 року - 226,29 грн., жовтень 2020 року - 226,29 грн., листопад 2020 року - 226,29 грн., грудень 2020 року - 226,29 грн., січень 2021 року - 226,29 грн., лютий 2021 року 429,03 грн., березень 2021 року 331,42 грн., квітень 2021 року 415,41 грн., травень 2021 року - 415,41 грн., червень 2021 року - 415,41 грн., липень 2021 року 261,30 грн.

При цьому, судом враховано, що індексація грошового забезпечення проведена із застосування березня 2018 року як базового місяця.

Враховуючи наявні докази в матеріалах справи, суд вважає позовні вимоги з приводу визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.09.2018 по 19.03.2019; зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 15.08.2017 по 15.08.2021 такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про нарахування та виплату одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 9 повних календарних років служби, суд зазначає про таке.

Так, відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII; тут у редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби у 2015 році) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

За правилами частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII; тут у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби у 2015 році) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393; тут у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби у 2015 році) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям і особам рядового і начальницького складу: які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Так, відповідно до пункту 1 Порядку №393 до вислуги років зараховуються, крім іншого, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту.

У відповідності до вимог статті 9 Закону №2262-XII (тут у редакції, чинній на момент звільнення позивача у 2021 році) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).

Відповідно до пунктів 2, 7, 8 розділу XXXII Порядку №260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (зі змінами).

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством установлено виняток, за наявності якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

Спірним у даній справі є наявність у позивача права на отримання грошової допомоги при звільненні з військової служби у 2021 році з урахуванням попереднього терміну служби.

З витягу з послужного списку ОСОБА_1 вбачається, що позивача було звільнено з військової служби 28.09.2015, а в подальшому укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України лише 31.07.2017, а зараховано до списків особового складу Чернігівського районного військового комісаріату 15.08.2017.

Суд зазначає, що при звільненні з військової служби у попередні роки позивач не мав відповідної календарної вислугу років, а тому не набув права на отримання ОГД, встановленої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», а отже має право на отримання ОГД.

У зв`язку з наведений, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо виплат надбавки за службу в умовах режимних обмежень, суд зазначає наступне.

Підставами необхідності виплати надбавки за службу в умовах режимних обмежень представник позивача визначив вимоги Закону України «Про державну таємницю» та «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №414 від 15.06.1994.

Позивачу надано допуск до державної таємниці розпорядженням Управління Служби безпеки України в Запорізькій області №4-Д від 09.01.2018

Підстави компенсація громадянам у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці визначено статтею 30 Закону України «Про державну таємницю».

Згідно з статтею 30 наведеного Закону встановлено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №414 від 15.06.1994 затверджено «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці».

Пунктами 5, 6 Положення визначено, що такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

З аналізу наведених вимог Закону та Положення суд дійшов висновку, що отримання надбавки за службу в умовах режимних обмежень повинна отримувати та особа, яка за умовами своєї професійної діяльності постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю у відповідності з своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт пов`язаних з державної таємницею.

Позивач вказавши на вимоги Закону та Положення не надав суду пояснень, належних та достовірних доказів виконання позивачем безпосередньої роботи з державною таємницею у період служби, крім того, відсутній розпорядчий документ керівника Запорізького ОТЦКСП чи Хортицького РТЦКСП про визначення позивача до персонального складу осіб, які працюють в умовах режимних обмежень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно вимог про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» (далі - Постанова №426) затверджені норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та встановлений вичерпний перелік військовослужбовців, які мають право на харчування за рахунок держави.

Підпунктом «н» пункту 1 примітки до норми №1 «Загальновійськова» Постанови №426 (у редакції, чинній на час проходження позивачем військової служби) передбачено, що право на харчування за цією нормою мають громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.

Відповідно до пункту 2.3 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09 грудня 2002 року №402 (далі - Положення №402), у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх чинних цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Отже, умовою виникнення обов`язку виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення на день виключення зі списків особового складу військової частини є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби. Умовою виникнення обов`язку виплатити військовослужбовцеві, якого звільнено зі служби відповідну компенсацію за продовольче забезпечення є подання заяви про проведення такої компенсації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 05.07.2021, до звільнення з військової служби, подав до військового комісару Хортицького РТЦКСП рапорт, в якому, серед іншого, просив не пізніше дня звільнення запланувати та здійснити виплату грошової компенсації за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки.

При цьому, як вбачається з довідки від 05.07.2021 №1/603, облік харчування, яким відповідно до чинного законодавства повинні забезпечуватися військовослужбовці під час несення служби в добовому наряді, Хортицькоим РТЦКСП організовано. За квітень 2021 року таким харчуванням позивач був забезпечений із розрахунку 6 діб.

Органом забезпечення в даному виступає Запорізький ОЦКСП, а отже твердження у відзиві про те, що документів необхідних для нарахування компенсації за обіди та отримання продовольства в натуральному вигляді за час перебування в наряді від військовослужбовця військової служби за контрактом до відділення забезпечення Запорізького ОТЦК та СП не надходили, судом не приймаються, оскільки матеріали справи свідчать про зворотне.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки, слід зазначити про таке.

Згідно з пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, серед іншого, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 7 розділу XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Згідно з пунктом 1 розділу XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Передбачено, що накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 5 цього наказу, після розгляду заяв військовослужбовців. У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби. Інші одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.

В пункті 9 Порядку зазначено, виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Тобто, аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковим видом виплат (гарантій), а може надаватись з конкретних підстав, на підставі рапорту та в межах наявного кошторису.

Заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, відповідач зазначає про те, що заяв з приводу виплати матеріальної допомоги від позивача до командування територіального центру комплектування та соціальної підтримки не надходило, а тому підстави для нарахування та виплати такої допомоги відсутні.

Проте суд зазначає, що як й у випадку звернення позивача за грошовою компенсацією за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки, у тому самому рапорті від 05.07.2021 до військового комісару Хортицького РТЦКСП позивач просив не пізніше дня звільнення запланувати та здійснити виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, передбачену пунктом 1 розділу XXIV Порядку за 2018-2021 роки.

Таким чином, позивачем підтверджено звернення його за вищезазначеною допомогу, натомість відповідачем на відповідний рапорт позивача, що поданий до звільнення з військової служби, відредаговано не було, що зумовлює висновок про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 у день, наступний за днем виключення позивача зі списків особового складу відповідача 2, не оспорюваних сум грошового забезпечення за період з 01.08.2021 по 15.08.2021, одноразової грошової допомоги при звільненні за 4 повних календарних роки служби, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації невикористаних днів додаткової відпустки за 2018-2021 роки, грошової компенсації вартості не отриманого речового майна, суд зазначає наступне.

Згідно грошового атестату від 15.08.2021 №62/ф позивачу до виплати належало 89553,00 грн., у т.ч. грошове забезпечення з індексацією до 15.08.2021 в сумі 8477,3 грн., ОГД за 4 календарні роки в сумі 33961,20 грн., грошова допомога на оздоровлення в сумі 16439,40 грн., компенсація за невикористану додаткову відпустку за 56 днів в сумі 30674,63 грн.

З урахуванням визначеної наказом керівника Хортицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15.08.2021 №95 компенсації вартості неотриманого речового забезпечення в сумі 28128,00 грн. визнана відповідачем сума для остаточного розрахунку становить 117681,00 грн.

Заперечень щодо належних позивачу сум відзиви відповідачів не містять.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідачем після звільнення ОСОБА_1 зі служби виплачено на його користь 95715,64 грн., на підтвердження чого надано копії банківських виписок.

Таким чином, частину визначеної відповідачем суми в розмірі 21958,82 грн. на користь позивача не виплачена.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У спірних правовідносинах ефективним способом захисту прав позивача є стягнення з Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь позивача не оспорюваних сум грошового забезпечення за період з 01.08.2021 по 15.08.2021, одноразової грошової допомоги при звільненні за 4 повних календарних роки служби, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації невикористаних днів додаткової відпустки за 2018-2021 роки, грошової компенсації вартості не отриманого речового майна в розмірі 21958,82 грн.

У спірних правовідносинах відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає в ухиленні суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків щодо нарахування та виплати позивачу не оспорюваних сум грошового забезпечення, проте визнання такої бездіяльності протиправною не призведе до відновлення порушеного права позивача. При цьому, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом позивача є стягнення не оспорюваних сум грошового забезпечення позивача, що повністю відновлює порушене право позивача. Відтак, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 у день, наступний за днем виключення позивача зі списків особового складу відповідача 2, не оспорюваних сум грошового забезпечення за період з 01.08.2021 по 15.08.2021, одноразової грошової допомоги при звільненні за 4 повних календарних роки служби, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації невикористаних днів додаткової відпустки за 2018-2021 роки, грошової компенсації вартості не отриманого речового майна належить відмовити.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 1 середнього заробітку ОСОБА_1 з розрахунку 547,98 грн. за кожний день прострочення за період з 16.08.2021 до дня фактичної та повної виплати належних позивачу при звільненні з військової служби сум, суд зазначає наступне.

Статтею 116 КзпП України передбачено, зокрема, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Як зазначалось вище, відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України роз`яснив, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У цьому рішенні Конституційний Суд України також зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи судом встановлено, що з позивачем не проведений остаточний розрахунок.

Тобто, відсутня одна з обов`язкових підстав для звернення позивача до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Отже, наведені позовні вимоги є передчасними, а тому у суду відсутні підстави для стягнення з Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки середнього заробітку за час затримки з розрахунком при звільненні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина перша статті 143 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви позивачем надано до суду докази сплати судового збору у розмірі 5448,00 грн., які підлягають частковому відшкодуванню на його користь у розмірі 3632,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, м.Запоріжжя, пров. Тихий, буд. 7), Хортицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69076, м. Запоріжжя, вул. Новобудов, буд. 4) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Хортицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо документального оформлення, призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 9 повних календарних років служби.

Зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 9 повних календарних років служби.

Визнати протиправною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки.

Зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки.

Визнати протиправною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки.

Зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки.

Стягнути з Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не оспорювані суми грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 21958,82 грн. (двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 82 копійки).

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 3632,00 грн. (три тисячі шістсот тридцять дві гривні 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 22.11.2021.

Суддя М.С. Лазаренко