Справа № 380/21505/21
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань забезпечення позову
25 листопада 2021 року
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Лунь З.І. розглянула заяву про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Сколівської міської ради Львівської області про визнання протиправними і скасування рішень.
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення №1889 від 07.10.2021р.«Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (адреса: АДРЕСА_2 ), з метою передачі у власність (цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), гр. ОСОБА_2 » та заборони Сколівській міській раді приймати будь-які рішення щодо затвердження проектної документації із землеустрою щодо відведення та фактичної передачі у власність ділянки площею 0,0850 га по АДРЕСА_2 гр.. ОСОБА_2 , до вирішення по суті даного спору.
Відповідно до ч.1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).
Тобто обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.
Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що на початку листопада 2021 року їй стало відомо, що Сколівською міською радою вчиняються дії щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для будівництва начебто індивідуального житлового будинку, на тій самій земельній ділянці, де розташовується фундамент об`єкта незавершеного будівництва багатоквартирного житлового будинку, який рішенням Апеляційного суду Львівської області від 31.01.2017 зобов`язано ОСОБА_2 (правонаступника ОСОБА_3 ) не продовжувати будівництво житлового будинку на АДРЕСА_2 до отримання в установленому законом порядку дозвільних документів на це будівництво.
ОСОБА_1 також зазначає, що вказаний об`єкт ОСОБА_2 не добудувала, а на суміжній з ОСОБА_1 земельній ділянці і на даний час знаходиться фундамент такого об`єкта незавершеного будівництва.
Також ОСОБА_1 вказує, що Рішенням сесії Сколівської міської ради № 1770 від 07 вересня 2021 року затверджено детальний план території площею 0,085 га житлової та громадської забудови в районі АДРЕСА_3 . При цьому ОСОБА_1 звертає увагу суду на той факт, що проектовані земельні ділянки, на час розроблення детального плану (без громадського обговорення) і по сьогоднішній день є забудованими. На цих ділянках знаходиться фундамент незавершеного будівництва 4-х поверхового 12-ти квартирного житлового будинку. ОСОБА_1 наголошує, що детальний план, затверджений оскаржуваним рішенням № 1770 від 07.09.2021р. не виносився на громадське обговорення, що є грубим порушенням вище наведених норм чинного законодавства.
Протиправним є, на думку ОСОБА_1 , і рішення Сколівської міської ради № 1889 від 07.10.2021р., яким ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0850 га по АДРЕСА_3 для індивідуального житлового будівництва. Таке рішення очевидно прийнято з грубим порушенням чинного законодавства, так як на самій ділянці розташовується об`єкт незавершеного будівництва 12-ти квартирного 4-х поверхового житлового будинку, який за умовами Договору, укладеного між ОСОБА_2 та РВ ФДМУ по Львівській області, ОСОБА_2 мала б добудувати, щоб отримати такий у власність.
ОСОБА_1 , отримавши рішення щодо надання дозволу на складання проекту відведення ділянки, ОСОБА_2 фактично уникає обов`язку виконувати рішення Апеляційного суду Львівської області від 31.01.2017р., що підтверджує й надалі існування порушення прав та інтересів ОСОБА_1 .
Є очевидним, на думку ОСОБА_1 , що без вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_2 може безперешкодно звернутись до Сколівської міської ради щодо передачі їй у власність суміжної ділянки, забудова якої може порушити права ОСОБА_1 на безпечне користування належним їй нерухомим майном, а саме садовим будинком, а міська рада у свою чергу може безперешкодно затвердити проект відведення та передати таку ділянку гр. ОСОБА_2 , що унеможливить в подальшому відновлення порушення прав ОСОБА_1 , оскільки вже будучи власником суміжної ділянки, гр. ОСОБА_2 матиме право на її забудову.
Згідно з ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Суд зазначає, що відповідно до практики Верховного Суду у справі №813/1631/14 надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки одній особі не є підставою для відмови в його наданні іншій особі, та беззаперечним наслідком отримання земельної ділянки у власність.
У постанові від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття.
Таким чином, отримання ОСОБА_2 чи будь-якою іншою особою дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо визначеної земельної ділянки не є безумовною підставою для отримання ОСОБА_2 означеної земельної ділянки у власність.
Отже, аргументи ОСОБА_1 , що рішення міської ради є очевидно протиправним та таким що унеможливить в майбутньому відновлення прав ОСОБА_1 в цій частині є такими, що ґрунтуються на припущеннях, відтак є безпідставними.
Щодо покликання ОСОБА_1 на те, що рішення Сколівської міської ради № 1770 від 07 вересня 2021 року, яким затверджено детальний план території площею 0,085 га житлової та громадської забудови в районі АДРЕСА_3 є таким, що прийнято з грубим порушенням норм права, а саме без громадського обговорення, то в цій частині суд звертає увагу на наявність спору, вирішення якого неможливе у межах розгляду заяви про забезпечення позову.
Також покликання ОСОБА_1 як на підставу очевидної протиправності рішення Сколівської міської ради № 1770 від 07 вересня 2021 року на те, що на самій ділянці розташовується об`єкт незавершеного будівництва 12-ти квартирного 4-х поверхового житлового будинку, який за умовами Договору, укладеного між ОСОБА_2 та РВ ФДМУ по Львівській області, ОСОБА_2 мала б добудувати, щоб отримати такий у власність свідчить про ймовірну чи можливу протиправність рішення, але зовсім не про очевидну. При цьому протиправність рішення суб`єкта владних повноважень може бути предметом спору, який у межах розгляду заяви про забезпечення позову вирішеним бути не може.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких об`єктивних підстав, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в справі, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або що ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких вона звернулася до суду, буде неможливий чи ускладений.
З урахуванням наведеного, заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати її складання.

Суддя Лунь З.І.