Справа № 120/13073/21-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 листопада 2021 р. Справа № 120/13073/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 01.09.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2018-2020 роки відповідно до положень ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Листом від 27.09.2021 відповідач повідомив, що оскільки позивачу вперше було призначено пенсію за вислугу років, то при переході з пенсії за вислугу років на пенсію за віком застосувати середню заробітну плату за попередні три календарні роки 2018-2020 немає законних підстав.

Вказану відповідь позивач вважає протиправною, у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 18.10.2021 відкрито провадження у адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

05.11.2021 на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов в якому відповідач заперечує щодо його задоволення з огляду на наступне.

ОСОБА_1 з 31.12.2014 позивачу була призначена пенсія за вислугу років (як працівнику охорони здоров`я). З 08.01.2015 виплату пенсії було призупинено відповідно до поданої ОСОБА_1 заявою від 14.01.2015 про працевлаштування з 08.01.2015.

Згідно поданої заяви, з 19.08.2021 позивачу було проведено перерахунок пенсії шляхом переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, у зв`язку з досягненням загальновстановленого пенсійного віку, з урахуванням даних про стаж і заробітну плату.

Так, в розрахунок середньомісячного заробітку позивачу врахована заробітна плата за період з 01.07.2000 по 30.06.2021 відповідно до даних персоніфікованого обліку. Індивідуальний коефіцієнт заробітку - 1,99495, який застосовано до проіндексованого показника середньої заробітної плати по України за 2014-2016.

З огляду на те, що перерахунок пенсії позивача не проводився, у зв`язку з переходом із пенсії за вислугу років на пенсію за віком з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу, підстави для застосування при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком показника середньої заробітної плати за 2018, 2019, 2020 роки відсутні, оскільки як вже було зазначено вище ч. 2 ст. 40 визначає, що середня заробітна плата за три календарних роки, що передують року звернення, застосовується при призначенні пенсії.

Оскільки позивач звернувся за переведенням на пенсію за віком, на думку сторони відповідача, відсутні правові підстави для застосування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 31.12.2014 та отримувала пенсію за вислугою років до 08.01.2015. За заявою позивача від 14.01.2014 виплата пенсії за вислугу років з 08.01.2015 призупинена в зв`язку з працевлаштуванням.

19.08.2021 у зв`язку з досягненням пенсійного віку позивач звернулась до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За наслідками розгляду заяви позивача було переведено на пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону №1058 з урахуванням даних про стаж і заробітну плату.

06.09.2021 позивач звернулась із заявою про перерахунок пенсії.

Листом за №10998-10386/М-02/8-0200/21 від 27.09.2021 управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомлено, що з огляду на те, що по пенсійній справі позивача не проводиться перерахунок щодо первинного переходу з пенсії за вислугу років на пенсію за віком з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу, для застосування при визначенні середньомісячного заробітку для обчислення пенсії показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують рокові звернення за призначенням пенсії - за 2018-2020 роки законні підстави відсутні.

Натомість, позивач у позовній заяві посилається на те, що пенсійне законодавство розрізняє порядок призначення пенсії та переведення з одного виду пенсії на інший. Позиція позивача полягає в тому, що оскільки їй пенсія призначена за вислугою років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення", а заяву про призначення пенсії за віком вона подала відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому при обрахунку розміру пенсії слід виходити з положень ст. 26 та в порядку статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні 2018, 2019, 2020 років.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Конституції України).

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавчими нормами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 10 цього ж Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Водночас частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Натомість за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернулась вперше, подавши заяву 19.08.2021.

За наведених обставин суд вважає безпідставним не застосування відповідачем положень ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV та не врахування під час розрахунку розміру пенсії позивача з дати її призначення показника середньої заробітної плати по Україні за 2018, 2019 та 2020 роки.

Суд зауважує, що у даному випадку мало місце призначення іншої пенсії (пенсії за віком) за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Так, у 2014 році позивачу було призначено пенсію за вислугу років, обчислену відповідно до Закону № 1058-IV з урахуванням норм Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ). Закон № 1788-ХІІ передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

19.08.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону № 1058-IV (60 років), що не заперечується жодною із сторін.

Статтею 7 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно з п. 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

У випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.

Такий правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 10.07.2018 (справі № 520/6808/17), від 31.10.2018 (справа № 577/2576/17), від 31.07.2019 (справа № 720/208/17) та від 18.08.2020 (справа № 263/6611/17).

Як видно з матеріалів пенсійної справи позивача та зазначається у відзиві на позовну заяву, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснило перерахунок пенсії.

Однак при цьому відповідач неправомірно, на думку суду, не взяв до уваги, що позивач просила призначити їй пенсію за віком відповідно до ст.ст. 26, 40 Закону № 1058-IV з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2018-2020.

В цьому контексті суд зауважує, що положення ст. 40 Закону № 1058-IV регламентують показники для розрахунку розміру пенсії, а пенсія за віком призначається на підставі ст. 26 Закону № 1058-IV.

Отже, пенсія за віком мала бути призначена позивачу на підставі ст. 26 Закону № 1058-IV, а розмір пенсії з дати її призначення, тобто з 19.08.2021, повинен був визначатись пенсійним органом відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV із застосуванням середньої заробітної плати в Україні.

Натомість відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача на підставі ст. 42 та 43 Закону 1058-IV.

З огляду на викладене, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, обравши при цьому правильний і найбільш ефективний спосіб захисту прав позивача, незалежно від того формулювання позовних вимог, що наведене у позовній заяві, а саме шляхом визнання протиправною відмову ГУ ПФУ у Вінницькій області, оформлену листом №10998-10386/М-02/8-0200/21 від 27.09.2021 у розрахунку пенсії ОСОБА_1 , згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2018, 2019, 2020 роки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.08.2021 із урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2018, 2019, 2020 роки відповідно до положень ст. 26 та ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахування виплачених сум.

В силу вимог п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Також відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, перевіривши доводи сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно положень частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою судовий збір сплачується в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2021 становить 2270,00 грн. Таким чином, за звернення до суду з даним позовом позивач повинна була сплатити судовий збір в сумі 908,00 грн.

Відтак, саме вказаний розмір понесених судових витрат належить відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оформлену листом №10998-10386/М-02/8-0200/21 від 27.09.2021 у розрахунку пенсії ОСОБА_1 , згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2018, 2019, 2020 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.08.2021 із урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2018, 2019, 2020 роки відповідно до положень ст. 26 та ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахування виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Повний текст рішення суду складено 23.11.2021

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна