Справа № 380/14409/21
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Львівської митниці ДФС (відповідач 1),

до Галицької митниці Держмитслужби (відповідач 2)

про стягнення середнього заробітку за затримку виконання судового рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби, у якому просить стягнути з Львівської митниці ДФС () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 27.11.2020 року по 01.03.2021 року включно у розмірі 21 681,92 грн., без врахування податків та інших обов`язкових платежів.

Позовні вимоги мотивує тим, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці ДФС від 13 квітня 2020 року №142-О «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора митного поста «Мостиська-залізничний» Львівської митниці ДФС з 15 квітня 2020 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Львівської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 квітня 2020 року по 26 листопада 2020 року в розмірі 51833 гривень (без врахування податків та інших обов`язкових платежів). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 у справі № 380/3537/20 виправлено описку у 5 абзаці резолютивної частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року, зазначивши дату, з якої необхідно поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора митного поста «Мостиська-залізничний» Львівської митниці ДФС "16 квітня 2020 року" замість "15 квітня 2020 року". Наказом Львівської митниці ДФС № 340-о від 30.12.2020 «По особовому складу» на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20 поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора митного поста «Мостиський-залізничний» Львівської митниці ДФС.

Позивач стверджує, що належним чином про поновлення на посаді ОСОБА_1 було повідомлено тільки засобами поштового зв`язку 03.03.2021, коли він отримав лист Львівської митниці ДФС датований 26.02.2021 за вих. № 13/10/13-70-04, в якому повідомлялось про його поновлення на посаді з 30.12.2020. 26.02.2021 на електронну адресу позивача також надійшло повідомлення, у якому був також лист Львівської митниці ДФС від 26.02.2021 за вих. № 13/10/13-70-04 і долучено копію наказу від 30.12.2020 № 340-о. Після отримання електронного повідомлення, яке надійшло від відповідача, позивач 02.03.2021 прибув до Львівської митниці ДФС для ознайомлення з наказом, зробив з наказі зауваження щодо ознайомлення, підписав та проставив дату ознайомлення з наказом - 02.03.2021. З 02.03.2021 позивач приступив до виконання обов`язків.

Позивач вказує, що судове рішення про поновлення його на посаді, яке підлягало негайному виконанню, було виконано лише через 34 дні шляхом прийняття наказу від 30.12.2020, про винесення якого позивач був повідомлений лише через 62 дні. Тому вважає, що загальний строк невиконання судового рішення становить 96 днів (34+62). Позивач повідомляє, що Львівською митницею ДФС йому не здійснювалась виплата заробітної плата у період з дати винесення наказу від 30.12.2020, про який його не було своєчасно повідомлено до 02.03.2021, коли він приступив до виконання своїх функціональний обов`язків.

Позивач звернувся з заявою від 24.06.2021 до Львівської митниці ДФС щодо виплати йому заробітної плати за весь період часу, однак у встановлені строки заява не була розглянута і відповідь не надана. Представником позивача, адвокатом Кузнецовим А.І. було направлено адвокатський запит за вих. № 10/1 від 10.08.2021 щодо надання письмової відповіді на заяву ОСОБА_1 19.08.2021 за вих.№ 10/Адв/13-70-10 на офіційну електронну адресу адвоката надійшла відповідь від Львівської митниці ДФС та повідомлено, що письмова відповідь ОСОБА_1 на його заяву не надавалась. У задоволенні його вимог із посиланням на ст. 236 КЗпП відмовлено, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 02.09.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Відповідач 2 проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивачу виплата середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу з 27.11.2020 по 29.12.2020 та з 30.12.2020 по 01.03.2021 не здійснювалась. Наказ Львівської митниці ДФС від 30.12.2020 № 340-о «По особовому складу» було винесено після надходження на адресу митниці копії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20. Нарахування заробітної плати працівникам Львівської митниці ДФС здійснюється митницею самостійно, а виплата - відповідно до положень ст. 51 Бюджетного кодексу України Галицькою митницею Держмитслужби. З дати винесення судового рішення у справі № 380/3537/20, тобто з 27.11.2020 і до 01.03.2021 позивач із заявою про поновлення на роботі до Львівської митниці не звертався. Враховуючи конституційно закріплений принцип свободи вибору громадянами своєї трудової діяльності та з метою визначення свого бажання працювати після прийняття судового рішення про поновлення на посаді, необхідна ініціатива поновлення особи з цього питання перед працедавцем. Визнане судом право працівника на поновлення на роботі має приватний характер, тому не може бути реалізоване без волевиявлення цього працівника. Позивач повинен був звернутись з ініціативою до відділу персоналу та подачею підтверджуючих документів. Відповідач вважає безпідставною вимогу про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді після 30.12.2020, оскільки вважає, що рішення було виконано 30.12.2020.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача 2 про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, оскільки дане клопотання не є обґрунтованим.

Відповідачем 2 подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Позивачем подано заперечення на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якому вказується, що з 27.11.2020 до 01.03.2021 позивач та його представник здійснювали всі необхідні процесуальні дії щодо поновлення його на посаді у встановлені законодавством строки.

Галицькою митницею Держмитслужби подано заперечення на відповідь на відзив позивача від 11.10.2021 № 7.4-10/14/15369.

08.11.2021 залишено позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про стягнення середнього заробітку за час невиконання судового рішення - без руху.

12.11.2021 позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху подано заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду.

Ухвалою від 23.11.2021 поновлено позивачу пропущений процесуальний строк звернення до суду.

Дослідивши заяви по суті справи та письмові докази, суд виходив з наступного.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці ДФС від 13 квітня 2020 року №142-О «Про звільнення ОСОБА_1 » Поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора митного поста «Мостиська-залізничний» Львівської митниці ДФС з 15 квітня 2020 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Львівської митниці ДФС () середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 квітня 2020 року по 26 листопада 2020 року в розмірі 51833 гривень (без врахування податків та інших обов`язкових платежів). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 у справі № 380/3537/20 виправлено описку у 5 абзаці резолютивної частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року, зазначивши дату, з якої необхідно поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора митного поста «Мостиська-залізничний» Львівської митниці ДФС "16 квітня 2020 року" замість "15 квітня 2020 року".

Наказом Львівської митниці ДФС № 340-о від 30.12.2020 «По особовому складу» на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20 скасовано наказ Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 142-о «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора митного поста «Мостиський-залізничний» Львівської митниці ДФС з 15.04.2020.

Наказом Львівської митниці ДФС № 31-о від 24.03.2021 «Про внесення змін до наказу Львівської митниці ДФС від 30.12.2020 № 340-о» на виконання ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 у справі № 380/3537/20 викладено п.2 наказу Львівської митниці ДФС від 30.12.2020 № 340-о в наступній редакції «п.2 Поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора митного поста «Мостиський-залізничний» Львівської митниці ДФС з 16.04.2020».

Листом Львівської митниці ДФС від 26.02.2021 за вих. № 13/10/13-70-04 повідомлено позивача про поновлення його на посаді з 30.12.2020, який позивач отримав 03.03.2021.

Також 26.02.2021 на електронну адресу позивача надійшло повідомлення з листом Львівської митниці ДФС від 26.02.2021 за вих. № 13/10/13-70-04 та копією наказу від 30.12.2020 № 340-о.

Після отримання вказаного електронного повідомлення позивач 02.03.2021 прибув до Львівської митниці ДФС для ознайомлення з наказом від 30.12.2021.

З 02.03.2021 позивач приступив до виконання обов`язків за посадою.

Позивач звернувся до відповідача - Львівської митниці ДФС з заявою від 24.06.2021 щодо виплати йому заробітної плати за весь період часу на яку відповідь не було надана.

Представником позивача було направлено адвокатський запит за вих. № 10/1 від 10.08.2021 щодо надання письмової відповіді на заяву ОСОБА_1

19.08.2021 за вих. № 10/Адв/13-70-10 на офіційну електронну адресу адвоката надійшла відповідь від Львівської митниці ДФС, якою повідомлено, що письмова відповідь ОСОБА_1 на його заяву не надавалась. У задоволенні вимог вказаних у заяві із посиланням на ст. 236 КЗпП відмовлено, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно п.3 ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не за загальним правилом з дати набрання ним законної сили, а негайно з моменту його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Верховний Суд у постанові від 14.07.2021 у справі № 1340/4393/18 зазначає, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду. За змістом положень статті 236 Кодексу законів про працю України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 зазначає: «при розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Таким чином, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Невчинення роботодавцем усіх дій, які включають у себе виконання рішення суду про поновлення на роботі, є підставою для покладення на нього відповідальності, визначеної статтею 236 КЗпП України…Застосування цієї норми до правовідносин, які виникають у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, відповідає їх змісту та фактичним обставинам, оскільки підстави для нарахування формально поновленому працівнику заробітної плати як винагороди за виконану роботу немає, проте його вина у невиконанні посадових обов`язків і неприступленні до роботи також відсутня. Викладене свідчить, що у разі затримки виконання рішення про поновлення на роботі порушене право працівника підлягає захисту шляхом звернення з вимогами про стягнення середнього заробітку відповідно до статті 236 КЗпП України, а не передбаченої трудовим договором заробітної плати».

Суд встановив, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20 згідно наказу Львівської митниці ДФС № 340-о від 30.12.2020 з врахуванням змін, внесених наказом № 31-о від 24.03.2021 «Про внесення змін до наказу Львівської митниці ДФС від 30.12.2020 № 340-о» поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора митного поста «Мостиський-залізничний» Львівської митниці ДФС з 16.04.2020.

Постанова апеляційного суду набрала законної сили з дати її прийняття - 26.11.2020 та у частині поновлення позивача підлягала негайному виконанню.

Натомість, рішення суду про поновлення позивача на роботі виконано 30.12.2020 шляхом видання наказу Львівської митниці ДФС № 340-о від 30.12.2020.

Відповідач не заперечує, що позивача не було повідомлено своєчасно про прийняття наказу № 340-о від 30.12.2020. Листом Львівської митниці ДФС від 26.02.2021 за вих. № 13/10/13-70-04 повідомлено ОСОБА_1 про поновлення його на посаді з 30.12.2020, який позивач отримав 03.03.2021. Також 26.02.2021 на електронну адресу позивача відповідачем направлено повідомлення з листом Львівської митниці ДФС від 26.02.2021 за вих. № 13/10/13-70-04 та копією наказу від 30.12.2020 № 340-о. Після отримання вказаного електронного повідомлення позивач 02.03.2021 прибув до Львівської митниці ДФС для ознайомлення з наказом від 30.12.2021 та з 02.03.2021 приступив до виконання обов`язків.

За змістом ст. 9-1 Закону України «Про державну службу» доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України…Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Отже, рішення суду про поновлення позивача на роботі протиправно не було виконано своєчасно, у зв`язку з чим відповідно до ст. 236 КЗпП України підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток у зв`язку з затримкою виконання рішення з 27.11.2020 (наступний день після прийняття постанови апеляційного суду) до 01.03.2021 включно (до дати доведення до відома позивача інформації про поновлення його на посаді).

Статтею 27 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100). Відповідно до абз.3 п.2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом 3 пункту 3 Порядку № 100 визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

При розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі суд виходить із середньоденної заробітної плати у розмірі 338,78 грн. зазначеної у розрахунку, який брався до уваги судом апеляційної інстанції при розгляді справи № 380/3537/20

Період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі становить 64 робочих днів з 27.11.2020 р. по 01.03.2021 р.

Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток в розмірі 21681,92 грн. (64*338,78 грн.) без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Приписами частини 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при поданні позову сплачено 908,00 грн. судового збору згідно квитанції від 25.08.2021, які підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС.

Щодо відшкодування судових витрат у вигляді оплати на правову допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ч.3 ст.132 КАС України).

Згідно ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На обґрунтування вимог про стягнення правничої допомоги представником позивача долучено засвідчені копії договору про надання правової допомоги від 23.04.2020, додаткової угоди № 2 від 26.07.2021 до договору про надання правової допомоги від 23.04.2020 грн.; рішення № 13/1/7 від 21.07.2021 «Про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару»; акту № 5 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 25.08.2021 згідно договору б/н від 23.04.2020; квитанція до прибуткового касового ордера № 16 від 25.08.2021 на суму 9400 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення витрат на правову допомогу у розмірі 9400 грн. та вважає їх завищеними про що вказав у відзиві на позовну заяву.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву збільшено розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, просить стягнути на його користь 11900,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, подав копію квитанції до прибуткового касового ордера № 19 від 04.10.2021 на суму 2500 грн.

Дослідивши подані докази на обґрунтування витрат на правничу допомогу, враховуючи розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, предмет спору, суд прийшов до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача з Львівської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань у сумі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 94, 242-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Львівської митниці ДФС () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 27.11.2020 року по 01.03.2021 року включно у розмірі 21 681,92 грн., без врахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Крутько О.В.