Справа № 420/11952/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНБІЗНЕСГРУП» до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Приватного підприємства «Південьдортех» про визнання протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНБІЗНЕСГРУП» до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Приватного підприємства «Південьдортех», в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 287679 від 07 червня 2021 року прийняту Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, про стягнення з ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що оскаржувана постанова є безпідставною, незаконною та прийнятою з неповним встановленням обставин справи. Позивач стверджує, що на момент проведення перевірки жоден із транспортних засобів не перебував в користуванні позивача, ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» не здійснювало перевезення вантажів, а тому і не виступало автомобільним перевізником. На переконання позивача, навіть якщо правопорушення було вчинено відповідальність має нести перевізник, а не власник транспортного засобу. Також позивач зазначає, що у разі неприведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб, у разі невнесення плати за проїзд, орган власних повноважень мав заборонити подальший рух транспортних засобів, але представники відповідача не заборонили подальший рух. Позивач посилається на ненадання відповідачем жодного документа (чека або талона зважування, квитанції, тощо), на підставі якого було визначено вагу транспортних засобів та навантаження на осі; довідку про здійснення габаритно-вагового контролю; відсутній Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунок плати за проїзд. Також, позивач наголошує на тому, що здійснювалось перевезення сипучого вантажу, що також має бути враховано відповідачем.

16.07.2021 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

09.08.2021 року позивач усунув недоліки, які стали підставою залишення позову без руху.

16.08.2021 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвала суду про відкриття провадження по справі направлена на адресу відповідача. Проте, відповідачем, у встановлений ухвалою суду строк не надано до суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відтак суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

18.10.2021 року судом здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

17.11.2021 року судом закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розглядую.

В судове засідання 17.11.2021 року сторони не з`явились, про дату час та місце проведення засідання повідомлені належним чином.

Судом, керуючись положеннями ч.9 ст. 205 КАС України, продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНБІЗНЕСГРУП» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.07.2019 року № 0070844. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним із видів діяльності позивача є, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна (код КВЕД 68.20) (з/б а.с.17-19).

08.04.2021 року старшим державним інспектором ВДК Дозоровим О.С. та державним інспектором ВДК Авраменко А.В., за результатами перевірки транспортного засобу марки «Mercedes-Benz ACTROS 2641», номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа Schmitz, номерний знак НОМЕР_2 , що належить ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.6).

З акту перевірки вбачається, що інспекторами встановлено, що під час надання послуг з перевезення вантажу згідно ТТН № б/н від 08.04.2021 року з перевищенням навантаження на загальну вагу клало 48,15т при допустимій 40,00т та на строєну вісь 28,15т при допустимій 22,00т, відповідальність за яке передбачена абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема: перевищенні встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

В акті міститься запис про те, що водій з актом ознайомився, від підпису відмовився (а.с.6).

11.05.2021 року виконуючим обов`язки начальника Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Шинкевичем О., оформлено запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, в якому зазначено ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» прибути 24.05.2021 року до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки для участі у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення по актам проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільні транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 275324 від 08.04.2021 року, № 265599 від 19.04.2021 року, № 265642 від 28.04.2021 року (а.с.7).

ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» листом 18.05.2021 року на адресу Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки повідомлено, що ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» не є автомобільним перевізником та не здійснювало перевезення зазначені у актах, оскільки 01.01.2021 між ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» та ПП «Південьдортех» укладено Договір оренди транспортних засобів та механізмів № ОФ-21/01, яким передбачено (п. 1.1.), що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець (ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП») зобов`язується передати Орендареві (ПП «Південьдортех») у платне користування транспортні засоби за Актом приймання-передачі. За Актом приймання-передачі від 01.01.2021 ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» передало, а ПП «Південьдортех» прийняло в орендне користування, зокрема: Сідловий тягач Mercedes-Benz ACTROS 2641 НОМЕР_3 (а.с.8-9).

07.06.2021 року на підставі акта перевірки виконуючим обов`язки начальника Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Шинкевичем О., прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 287679 про стягнення з ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000 грн (а.с.5).

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявний Договір оренди транспортних засобів та механізмів № ОФ-21/01 від 01.01.2021 року, відповідно до предмету якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець (ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП») зобов`язується передати Орендареві (ПП «Південьдортех») у платне користування транспортні засоби за Актом приймання-передачі (а.с.14-15).

За Актом приймання-передачі від 01.01.2021 року ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» передало, а ПП «Південьдортех» прийняло в орендне користування, зокрема: Сідловий тягач Mercedes-Benz ACTROS 2641 НОМЕР_3 (з/б а.с.15, та а.с.16).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення-перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Положеннями ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567), згідно з пунктами 3, 4 якого державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку № 1567 визначено виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється:

- наявність визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктом 16 Порядку № 1567 передбачена можливість під час рейдової перевірки здійснення габаритно-вагового контролю.

Згідно з п. 20-22 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі Порядок № 879).

Відповідно до п. 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів (підпункт 4 п. 2 Порядку № 879).

Великовагові та великогабаритні транспортні засоби транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (підпункт 3 п. 2 Порядку № 879).

В п. 6 Порядку № 879 зазначено, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пунктів 12, 13, 14 зазначеного Порядку № 879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

Згідно з п. 20 Порядку № 879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Пунктом 21 Порядку № 879 визначено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету (п. 26 Порядку № 879).

Згідно з абз. 1 п. 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Отже, обов`язок внесення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів покладено саме на перевізника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до абзаців 3, 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:

- надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники.

Позивач стверджує, що не був перевізником під час проведення зазначеного габаритно-вагового контролю транспортних засобів, оскільки зазначений транспортний засіб передано в оренду ПП «Південьдортех» на підставі Договору оренди транспортних засобів та механізмів № ОФ-21/01 від 01.01.2021 року та акту приймання-передачі від 01.01.2021 року про передання в орендне користування ПП «Південьдортех» сідлового тягача Mercedes-Benz ACTROS 2641 ВН 2313 ІХ.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 33 вказаного закону визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд зазначає, що відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів встановлена саме для перевізників, які здійснюють вантажні перевезення, а не власники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього, у відповідності до ст.1 Правил дорожнього руху України.

З вказаних договорів вбачається, що орендар зобов`язаний перераховувати орендодавцю плату за користування (п.1.5 вказаних договорів); сплачувати орендодавцеві плату за весь період користування т/з (п.3.2 вказаних договорів); за оренду майна сплачує орендну плату, згідно рахунків наданих орендодавцем (п.4.1 вказаних договорів).

В свою чергу, ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Відповідно ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 3 ст. 909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Проте, в супереч наведеним вище нормам законодавства під час проведення перевірки водієм транспортного засобу, що перевірявся не повідомлено інспекторів, що зазначені транспортні засоби перебувають в оренді та, відповідно, про наявність Договору оренди транспортних засобів № ОФ-21/01 від 01.01.2021 року, не повідомлено інформацію про перевізника вантажу.

Також, суд звертає увагу, що позивач на підтвердження реальності договору оренди транспортних засобів № ОФ-21/01 від 01.01.2021 року надав лише договір та акт прийому-передачі транспортних засобів та механізмів до договору. Будь-яких інших доказів на підтвердження реальності укладених договорів оренди, зокрема, але не тільки доказів сплати орендної плати, зарахування коштів на рахунки підприємства, тощо, позивач до суду не надав.

При цьому, суд зазначає, що сам по собі договір лише засвідчує намір сторін, що його уклали,стосовно використання транспортного засобу. Для підтвердження фактичного виконання умов договору та, як результат, настання реальних правових наслідків стороною мають бути надані відповідні підтверджуючі документи (докази здійснення оплати за оренду транспортних засобів, витяги з рахунків підприємства на підтвердження відображення орендної операції в бухгалтерському обліку у позивача, тощо).

З наданого позивачем договору оренди вбачається, що за оренду т/з Орендар сплачує орендну плату, згідно рахунків наданих орендодавцем. Проте, будь-яких доказів на підтвердження виконання умов договору, в тому числі і наданих позивачем орендарю рахунків на оплату наданих в оренду транспортних засобів позивач до суду не надав.

Також, суд звертає увагу, що із наданого позивачем до суду договору оренди транспортних засобів вбачається відсутність ціни договору, що є суттєвою умовою договору.

Суд зауважує, що вказані договори оренди не були надані під час перевірки посадовим особам Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, що свідчать про сумнівність укладеного договору. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин позивачем до суд не надано.

Крім того, відповідно до приписів п. 6.3 Інструкції № 379, якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Тобто, вказаним підзаконним нормативно-правовим актом на виконання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Позивачем не були надані докази тимчасової реєстрації транспортних засобів.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що надані позивачем до суду копія договору оренди транспортних засобів та акту приймання-передачі не є достатніми, належними та допустимими доказами того, що вказаний транспортний засіб наданий позивачем в оренду ПП «Південьдортех» дійсно перебував в оренді на момент перевезення вантажу та здійснення перевірки посадовим особам Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 08.04.2021 року і позивач не був автомобільним перевізником під час перевезення вантажу у зазначену дату.

Таким чином, доводи позивача про те, що належний йому автомобіль перебував в оренді на час вчинення порушення не підтверджені належними та допустимими доказами, а наявні у справі письмові докази підтверджують той факт, що ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП», як власник транспортного засобу, так і суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів, в розумінні Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні є перевізником, отже несе встановлену законом відповідальність за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Також суд не бере до уваги посилання позивача на те, що встановивши перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу, його подальший рух мав би бути заборонений посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, оскільки посадові особи Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, які згідно ст. 19 Конституції України повинні діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, чинним законодавством, та такими повноваженнями законом не наділені.

Щодо посилань позивача на властивості вантажу.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Аналогічні вимоги встановлені у ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, норми якої наведені вище.

В зазначених положеннях законодавець не встановив жодних виключень щодо обов`язковості наявності дозволу на рух в залежності від виду вантажу, який перевозиться (подільний, неподільний вантаж, сипучий вантаж, рідини тощо), на що звертає увагу позивач, обов`язок отримати дозвіл на участь у дорожньому русу виникає у разі перевищення транспортним засобом вагових та габаритних параметрів над нормативними.

Також суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача або перевізника до уповноважених органів з метою отримання дозволу на рух з перевищенням вагових обмежень чи інформації про відмову від видачі вказаного дозволу уповноваженим органом зважаючи на специфіку вантажу. В разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено обов`язок отримання дозволу компетентного органу, який дає право на рух автомобільними дорогами України. При цьому, отримання такого дозволу не залежить від самого вантажу: подільний чи неподільний.

З урахуванням зазначеного, суд критично оцінює посилання позивача на специфіку вантажу (сипучий) і що за рахунок його пересипання мало місце перевищення встановленого допустимого осьового навантаження адже зазначена обставина не звільняє від відповідальності перевізника за виявлені порушення.

Суд критично оцінює доводи позивача наведенні у позові та вважає, що вони не спростовують встановлених відповідачем порушень ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Інші доводи та аргументи, наведені позивачем, судом не оцінюються, позаяк не впливають на правомірність оскаржуваних рішення, а тому не мають значення для правильного вирішення судового спору по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 72-73, 77, 90, 242-246, 250-251, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНБІЗНЕСГРУП» до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Приватного підприємства «Південьдортех» про визнання протиправними та скасування рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова

.