Справа № 620/15378/21
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року Чернігів Справа № 620/15378/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Заяць О.В.,

за участі секретаря Гарига Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 229 КАС України, в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 67054220 від 25.10.2021 Прилуцького відділу державної служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми);

- зобов`язати Прилуцький відділ державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) вжити заходи щодо виконання військовою частиною НОМЕР_2 Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі № 620/1893/21 в частині виплати ОСОБА_1 індексації забезпечення за період з 01.03.2018 року по 09.05.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постанова про закінчення виконавчого провадження № 67054220 від 25.10.2021 підлягає скасуванню, оскільки відповідач не провів усіх необхідних дій щодо виконання в повному обсязі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі № 620/1893/21. Позивач вказує, що військовою частиною НОМЕР_1 при нарахуванні позивачу індексації грошового забезпечення не враховано абзац 4 пункту 5 Постанови № 1078 та не виплачено щомісячну фіксовану суму індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 09.05.2018, що не було враховано відповідачем при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження. У зв`язку з зазначеним, позивач вважає, що відсутній факт виконання рішення суду в повному обсязі.

Ухвалою судді від 15.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ. Призначено до розгляду під головуванням судді Заяць О.В. у відкритому судовому засіданні на 22 листопада 2021 року о 14:00 год.

Позивач, відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у встановлений ухвалою суду строк відзив на позов не надав, про причини не подання відзиву суд не повідомив.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа надала заперечення щодо позову, в якому вказала, що військова частина НОМЕР_1 , після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження 21.10.2021 добровільно здійснила зобов`язання та провела нарахування згідно вимог виконавчого документу. 23.10.2021 до відділу надійшов лисі № 486 від 21.10.2021 з роз`ясненнями від військової частини НОМЕР_1 про здійсненні нарахування. В листі головним бухгалтером заначено, що проведено нарахування ОСОБА_1 щомісячної фіксованої суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 09.05.2018 включно в сумі 0,00 гри відповідно до чинних нормативно-правових актів, якими керується боржник у своїй діяльності. У задоволенні позову просили відмовити повністю.

У запереченнях третя особа просила проводити розгляд справи без її участі.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Розглянувши, подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Як слідує з матеріалів справи 17.05.2021 Чернігівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 620/1893/21 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану суму індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 09.05.2018 включно, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

06.10.2021 відповідачем відкрито виконавче провадження ВП № 67054220. У постанові про відкриття виконавчого провадження, зокрема зазначено про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Копії постанови про відкриття направлено сторонам виконавчого провадження.

Як слідує з матеріалів справи військова частина НОМЕР_1 направила відповідачу лист від 21.10.2021 № 486, згідно з яким порівняно суму збільшення грошового забезпечення з сумою індексації грошового забезпечення, яку необхідно було б виплатній у березні 2018 року: сума фактичного збільшення грошовою забезпечення за відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 складає 9 245,77 грн, а сума індексації яку необхідно було б виплатити складає 4 440,20 грн. Отже, індексація з березня 2018 року не нараховується, у зв`язку з тим, що підвищення грошового забезпечення перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, а відповідно підстав для нарахування фіксованої суми немає.

У зв`язку з зазначеним, 25.10.2021 головним державним виконавцем Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 67054220.

Позивач, вважаючи дану постанову від 25.10.2021 про закінчення виконавчого провадження протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних і юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 червня 2013 року зазначив, що право на судовий контроль є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий суд (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року за №11-рп/2012).

Згідно із статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою та четвертою статті 257 вказаного Кодексу визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

01 березня 2018 року вступила в дію постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Порядок №704), якою було підвищено посадові оклади військовослужбовцям.

Пунктом 2 Порядку № 704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення

Відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Таким чином, фіксована сума індексації виплачується до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення заробітної плати перевищить фіксовану суму індексації.

Згідно із Закону України від 17 грудня 2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" станом на 01 січня 2018 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1762,00 грн.

Дана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2020 року у справі № 816/1728/16, у якій колегія Верховного Суду зазначила, що фіксована сума індексації виплачується до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення заробітної плати перевищить фіксовану суму індексації.

Також, дана правова позиція підтверджена у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 200/9297/19-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 цього ж Кодексу суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (надалі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені ст. 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень», у державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не витребувано достатніх доказів щодо виконання військовою частиною НОМЕР_1 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану суму індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 09.05.2018 включно, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 по справі № 620/1893/21 залишається невиконаним та безпідставно закінчено виконавче провадження.

Враховуючи наведене, постанова головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності достатніх доказів, які би підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Відповідачем не доведено правомірності винесеної постанови про закінчення виконавчого провадження, а також до суду не надано відзиву на позовну заяву.

З огляду на вищевказане, постанова головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2021 № ВП № 67054220 - є такою, що порушує права позивача та винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а відтак - підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, позовна вимога в частині визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 67054220 від 25.10.2021 Прилуцького відділу державної служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Позовна вимога про зобов`язання відповідача вжити заходи щодо виконання військовою частиною НОМЕР_1 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі № 620/1893/21 в частині виплати ОСОБА_1 індексації забезпечення за період з 01.03.2018 року по 09.05.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, задоволенню не підлягає, адже виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до положень частини першої статті 2 КАС України метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема є захист та поновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду.

Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов`язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку наявним доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Прилуцького відділу державної служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про закінчення виконавчого провадження № 67054220 від 25.10.2021

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: Прилуцький відділ державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), вул. О. Пушкіна, 73, м. Прилуки, Прилуцький район, Чернігівська область, 17500, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду виготовлено 22 листопада 2021 року.

Суддя О.В. Заяць