Справа № 140/1084/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 140/1084/21 пров. № А/857/18227/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большаковаої О.О., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

представника позивача Шевчука В.В.,

представника відповідача Сахарчука А.А.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Плахтій Н.Б.,

час ухвалення рішення 11:38:45,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 03 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

29 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 січня 2020 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 1680923,70 грн, № , яким застосовані штрафні санкції в сумі 510,00 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 140076,96 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 12 грудня 2019 року по 18 грудня 2019 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2016 року по 03 травня 2018 року, в ході якої на підставі отриманої інформації від ТзОВ «Пост Фінанс» встановлені порушення вимог податкового законодавства не подання податкової звітності та не відображення в ній доходів від реалізації запчастин через інтернет сайт. За наслідками перевірки був складений акт перевірки від 20 грудня 2019 року № 8083//03-20-33-02/ НОМЕР_1 , на підставі якого контролюючим органом були винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Вважає, що контролюючий орган не досліджував первинні документи, зокрема квитанції та чеки, згідно яких нібито отримувались ним кошти. Відповідач не викликав платника для надання пояснень, не витребував документи, які у нього наявні, не провів зустрічних перевірок, не вжив інших заходів для встановлення об`єктивних обставин для з`ясування реальних фактів заниження податкових зобов`язань. Інспектор обмежилась листом прокуратури та інформацією ТзОВ «Пост фінанс». Зазначає, що дані факти свідчать про очевидність порушень, допущених контролюючим органом, оскільки порушення способу перевірки доводить неналежне виконання контрольної функції податковим органом та унеможливлює прийняття будь-яких рішень за наслідками проведення такої перевірки та свідчить про те, що позивач не отримував доходів в період 2015-2018 роки, що підлягають оподаткуванню.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 20 січня 2020 року № , № , № .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що формування висновків про порушення податкового законодавства без перевірки первинної документації платника податків є неприпустимим, оскільки такі висновки не можуть відповідати дійсним фактичним обставинам, а тому висновок про порушення ОСОБА_1 вимог податкового законодавства є передчасним та обчислена відповідачем база оподаткування і обов`язок позивача подавати декларацію про отримані доходи за 2016-2017 роки є недоведеними.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що актом перевірки встановлено, що ОСОБА_1 отримував доходи, проте, в порушення п. 179.1 ст. 179 ПК України не подавав до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи за 2016-2018 роки, не декларував вищезазначені доходи, та не сплачував податки.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, в період з 12 грудня 2019 року по 18 грудня 2019 року ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу від 04 грудня 2019 року № 1301, повідомлення від 04 грудня 2019 року № 358 (а.с.47-48) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2016 року по 03 травня 2018 року, за результатами якої складено акт від 20 грудня 2019 року № 8083/03-20-33-02/ НОМЕР_1 (а.с.8-11).

Перевіркою встановлено порушення: п.п. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.1 п. 164.3 ст. 164, п. 179.1 п. 179.7 ст. 179 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб в сумі 1344738,96 грн, в т.ч. за 2016 в сумі 437246,10 грн, за 2017 в сумі 668223,36 грн та за 2018 в сумі 239269,50 грн; п. 162.1 ст. 162, п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.1 ст. 164, пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на 112061,57 грн, в т.ч. за 2016 в сумі 3643717 грн, за 2017 в сумі 55685,28 грн, за 2018 в сумі 19939,12 грн; п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179, пп. 176.1 «в» ст. 176 ПК України, а саме не подано податкові декларації про майновий стан та доходи за 2016-2018 роки.

На підставі вищевказаних висновків акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області 20 січня 2020 року прийняті наступні податкові повідомлення-рішення: № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 1680923,70 грн (в т.ч. 1344738,96 грн за основним зобов`язанням, 336184,74 грн за штрафними санкціями); № , яким застосовані штрафні санкції в сумі 510,00 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 140076,96 грн (в т.ч. 112061,57 грн за основним платежем, 28015,39 грн за штрафними санкціями) (а.с.13-15).

Позивач, не погодившись із зазначеними рішеннями, в порядку адміністративного оскарження подав скаргу до ДПС України, яка своїм рішенням від 25 березня 2020 року залишила без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області 20 січня 2020 року № , № , № , а скаргу без задоволення (а.с.43-44).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Підпунктами 78.1.1, 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Тобто, існують зовсім різні підстави для проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до п .79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами (стаття 16 Закону України «Про інформацію»).

Згідно з вимогами ПК України для застосування посадовими особами контролюючих органів при оформленні результатів документальних перевірок платників податків - юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розроблено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727 (далі - Порядок 727).

Так, відповідно до п. 2 розділу І Порядку № 727 акт документальної перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 3 Розділу II Порядку № 727 передбачено, що Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно із п. 5 Розділу II Порядку № 727 факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до вимог п.4 розділу III Порядку № 727 описова частина акта (довідки) документальної перевірки складається таким чином, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: - чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; - зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

З огляду на вищевказані правові норми, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що за результатами податкової перевірки контролюючий орган складає акт (службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації), який повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень, зокрема норм податкового, валютного та іншого законодавства із обов`язковим посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Разом з тим, акт перевірки від 20 грудня 2019 року не містить жодного покликання на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача та можуть підтвердити наявність виявлених порушень.

Так, як встановлено судом, ГУ ДФС у Волинській області провело документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 на виконання листа Прокуратури Волинської області від 21 жовтня 2019 року № 04/6-123вих-19, у якому зазначено про те, що Прокуратурою Волинської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000061 від 10 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що гр. ОСОБА_1 з метою незаконного звільнення від обов`язку сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів склав та надав до податкових органів завідомо підроблені документи податкової звітності за 2018 рік, до яких внесено неправдиві відомості. Крім того, ОСОБА_1 організував діяльність, що пов`язана із реалізацією на території України не облікованих запасних частин до транспортних засобів різних марок, використовуючи підконтрольний Інтернет - сайт « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та послуги доставки і оплати за товар шляхом накладених платежів ТзОВ «Нова пошта» (ТзОВ «Пост Фінанс»). Відповідно до отриманої інформації від ТзОВ «Нова пошта» та ТзОВ «Пост Фінанс» встановлено, що гр. ОСОБА_2 в період 2016-2018 років отримувались доходи у формі грошових переказів за реалізований товар від покупців автомобільних запчастин. З огляду на викладене Прокуратура Волинської області просила відповідача провести контрольно-перевірочні заходи щодо ОСОБА_1 (а.с.45).

Однак, з матеріалів справи слідує, що на виконання вимог ухвал Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року та 19 травня 2021 року щодо витребування інформації ТзОВ «Нова пошта» та ТзОВ «Пост Фінанс», яка була використана в ході проведеної перевірки ОСОБА_1 , відповідач надав пояснення про те, що після проведеної перевірки позивача усі матеріали в березні 2020 року були повернуті до Прокуратури Волинської області за належністю (а.с.93-94).

Щодо наданої відповідачем інформації (витяг) ТзОВ «Нова пошта» (а.с.98-118), то така вірно визнана судом першої інстанції неналежним та недопустимим доказом реалізації позивачем товарів та отримання коштів протягом 2016-2018 років, оскільки, по-перше, не завірена належним чином ТОВ «Нова пошта», по-друге, не містить інформацію про товар, за який проводилась оплата та отримувались кошти.

Колегія суддів зазначає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Дані перевірок результатів діяльності платника податків є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Акт перевірки, складений за результатами документальної виїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення прийняті за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатися правомірними та підлягають скасуванню.

Неприйнятним є також спосіб встановлення податковим органом правопорушення без перевірки документів, адже у будь-якому випадку документальна перевірка вимагає дослідження документів, на підставі яких встановлюються податкові правопорушення. Порушення способу перевірки доводить неналежне виконання контрольної функції податковим органом та унеможливлює прийняття будь-яких рішень за наслідками не проведення перевірки. Документальний спосіб дослідження у будь-якому випадку передбачає документи, як предмет такого дослідження, висновок податкового органу про податкове правопорушення по факту відсутності документів можливий виключно у випадку їх ненадання податковому органу платником податку під час проведення належної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 821/597/17.

За результатами вищевказаної перевірки складено відповідний акт від 20 грудня 2019 року. Вказаний вид перевірки передбачає дослідження і аналіз наявних у контролюючого органу документів, однак відповідач не заперечив того факту, що крім наданої інформації ТзОВ «Нова Пошта» та ТзОВ «Пост Фінанси» іншими доказами не володіє, документів первинного бухгалтерського обліку для проведення перевірки він не здобував та не опрацьовував.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що покликання відповідача лише на податкову інформацію, як на джерело фактичних обставин щодо виявлених під час перевірки порушень, наведеними нормами не допускається, оскільки така інформація може лише додатково підтверджувати наявність зазначених фактів, а не встановлювати їх.

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Як визначено ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

При визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Згідно з п. 49.2 ст. 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Відповідно до п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно із абз. 3 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Абзацом 5 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до абз. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що аналіз вказаних норм свідчить про те, що з метою здійснення та за результатами господарської діяльності суб`єкт господарювання оформляє документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо), які мають силу первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції.

Разом з тим, у спірних правовідносинах на підтвердження факту здійснення господарських операцій позивачем відповідач виходив лише з інформації отриманої від ТзОВ «Нова Пошта» та ТзОВ «Пост Фінанси», однак у такій не міститися характеру таких операцій, розміру доходу, отриманого за результатами таких операцій, тобто будь-які документальні підтвердження щодо сум грошових переказів, і, як наслідок, отримання позивачем доходу за 2016-2018 роки в сумі 7470772,00 грн, у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, як правильно встановлено судом, під час проведення перевірки контролюючий орган не встановлював фактів наявності документів первинного бухгалтерського обліку щодо предмета перевірки, не досліджував таких документів, а його висновки ґрунтуються лише на податкові інформації.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що будь-які документальні підтвердження щодо сум грошових переказів, і, як наслідок, отримання позивачем доходу за 2016-2018 роки в сумі 7470772,00 грн, у матеріалах справи відсутні, отже, під час проведення перевірки контролюючий орган не встановлював фактів наявності документів первинного бухгалтерського обліку щодо предмета перевірки, не досліджував таких документів, а його висновки ґрунтуються лише на податковій інформації, тому контролюючий орган дійшов передчасного висновку про обчислення бази оподаткування, не доведено обов`язку позивача подавати декларацію про отримані доходи, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року у справі № 140/1084/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 23 листопада 2021 року.