Справа № 320/11722/21
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

24 листопада 2021 року м. Київ № 320/11722/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Скочок Т.О., ознайомившись з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 про передачу адміністративної справи за підсудністю, позовною заявою

ОСОБА_1
до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не винесенні постанови про повернення стягувану виконавчого документа та авансового внеску по виконавчому провадженню №55213577 за заявою віл 04.02.2020;

- зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), винести постанову про повернення стягувану виконавчого документа по виконавчому провадженню №55213577 за заявою від 04.02.2020;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Данила Максимовича, по виконавчому провадженню №55213577 про арешт коштів боржника від 06.11.2020;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Данила Максимовича, по виконавчому провадженню №55213577 про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.11.2020;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Данила Максимовича, по виконавчому провадженню №55213577 про звернення стягнення на заробітку плазу, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.01.2021.

В обґрунтування заявлених позовних вимоги позивачем зазначено, що на підставі виконавчого листа №2-48/11, виданого 27.01.2012 Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суми в розмірі 7 410 082,83 грн. Печерським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження №55213577. Як стало відомо позивачу, в рамках цього виконавчого провадження ПАТ «Дельта Банк» звернувся до органу державної виконавчої служби із листом (заявою) від 04.02.2020, де просив повернути йому виконавчий документ та авансовий внесок. Всупереч вимог норм Закону України «Про виконавче провадження» Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не вжив заходів щодо винесення постанови про повернення стягувачу виконавчого документу та зняття арешту з майна боржника. Натомість державний виконавець виніс оскаржувані постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до яких визначив до стягнення за рахунок доходу позивача на суму 741 008,28 грн. На переконання позивача відповідач у даному випадку не зареєстрував в автоматизованій системі виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору як виконавчий документ, а продовжив здійснювати стягнення в межах виконавчого провадження №55213577. Такі бездіяльність та постанови державного виконавця про арешт майна боржника, та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника позивач вважає протиправними.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 №320/11722/21 матеріали цього позову, як такого, що був поданий з порушенням територіальної підсудності, передано до Окружного адміністративного суду міста Києва. За даними з Єдиного державного реєстру судових рішень вказана ухвала від 27.09.2021 набрала законної сили.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2021 дану справу передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду м. Києва Скочок Т.О.

В силу приписів ч. 1 і 2 ст. 30 Кодексу адміністративного судочинства України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що матеріали позовної заяви підлягають прийняттю до провадження.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження за вказаним позовом суддя виходив наступного.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Між іншим, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 1 чинного Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 74 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. За приписами ч. 1 цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що юрисдикція адміністративних судів виключається у випадку коли законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду (ч. 2 ст. 448 ЦПК України).

Положеннями ст. 450 ЦПК України встановлено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі у справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права заявника.

Згідно ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Зі змісту наведених норм ЦПК України вбачається, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори про оскарження стороною виконавчого провадження дій приватного виконавця щодо виконання рішень, ухвал, постанов судів прийнятих в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правових підхід щодо визначення юрисдикції розгляду спорів даної категорії відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 № К/9901/1189/18, від 19.02.2018 №К/9901/6550/18.

Проаналізувавши зміст позовної заяви суддя встановив, що позивач в одному позові оскаржує бездіяльність органу державної виконавчої служби, що полягає у не прийнятті постанови про повернення виконавчого документу (виконавчого листа районного суду) стягувачу за наслідками отримання відповідної заяви від стягувача, постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у межах суми коштів 741 408,28 грн.

Всі перелічені постанови були прийнятті державним виконавцем та допущена бездіяльність в рамках виконавчого провадження №55213577, яке було відкрите з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва, виданого 27.01.2012 у цивільній справі №2-48/11 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У цьому виконавчому провадженні позивач має статус сторони (боржника).

Таким чином, бездіяльність органу державної виконавчої служби або його посадових осіб, допущена по відношенню до сторони виконавчого провадження (позивача) під час виконання рішення районного суду у цивільній справі, в т.ч. на стадії повернення виконавчого листа суду, рішення (постанова) державного виконавця про накладення арешту на кошти (майно) боржника можуть бути оскаржені стороною виконавчого провадження до відповідного районного суду в порядку, встановленому ст. 447 - 448 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, суддя дійшов висновку про те, що даний спір в частині вимог п. 1, 2 і 3 прохальної частини позову ОСОБА_1 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом оскарження є бездіяльність органу державної виконавчої служби (його посадової особи) та рішення державного виконавця у виконавчому провадженні з примусового виконання судового рішення, прийнятого в порядку цивільного судочинства, а позивач за цим є стороною у межах такого виконавчого провадження.

Що стосується позовних вимог у п. 4 і 5 прохальної частини позовної заяви, то суддя встановив, що такі вимоги були заявлені позивачем в одному позові разом із вимогами (тобто, вимогами у п. 1- 3 прохальної частини позову), які предметно не підсудні адміністративному суд та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом норм ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 172 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

При цьому, ч. 6 ст. 21, ч. 4 ст. 172 КАС України чітко визначено, що об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, - не допускається.

Як наслідок, з урахуванням викладеного, вбачається факт порушення ОСОБА_1 правил об`єднання позовних вимог, що в силу п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України є підставою для повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись ст. 30, п. 6 ч. 4 ст. 169, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Прийняти матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 повернути позивачу.

3. Ухвалу про повернення позовної заяви невідкладно надіслати позивачу.

4. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

5. Повернути позивачу позовну заяву разом з доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок