Справа № 160/15157/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 160/15157/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року (суддя Сидоренко Д.Г., м. Дніпро) у справі № 160/15157/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

31.08.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області управління застосування пенсійного законодавства відділ з питань призначення пенсій та зарахувати до стажу наступні періоди роботи: 1) із 01.07.1985 по 14.06.1988; 2) із 16.06.1988 по 12.11.1991; 3) із 03.11.1992 по 01.12.1996; 4) із 2006 по 2009 роки;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області управління застосування пенсійного законодавства відділ з питань призначення пенсій зарахувати до стажу позивача роботи наступні періоди: 1) із 01.07.1985 по 14.06.1988; 2) із 16.06.1988 по 12.11.1991; 3) з 03.11.1992 по 01.12.1998; 4) із 2006 по 2009 роки та призначити дострокову пенсію за віком.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.09.2021 вказаний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю документів на підтвердження повноважень представника позивача, яким підписано позов, зокрема, договору про надання правової допомоги, яким має бути підтверджено дійсну волю особи на уповноваження свого представника на право надання правничої допомоги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржниця вказала на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до винесення навмисно несправедливої ухвали. Зокрема зазначила, що нормами ч. 4 ст. 59 КАС України передбачено необхідність надання адвокатом на підтвердження своїх повноважень довіреності або ордера. Вимоги щодо надання адвокатом копії договору про надання правової допомоги ст. 59 КАС України не передбачено. Водночас, ордер є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. З огляду на це, скаржниця просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Отримавши матеріали апеляційної скарги, відповідач відзиву на неї не надав, з клопотаннями до суду не звертався.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні цієї справи суд першої інстанції виходив із того, що права законного представника позивача, у спірному випадку адвоката Мулько А.В. мають бути підтверджені, окрім ордера, також договором про надання правової допомоги, укладеним між ним та позивачкою на підтвердження волі останньої на уповноваження свого представника на право надання правничої допомоги.

З таким твердженням суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 КАС України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно із ч. 4 ст. 59 КАС України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону № 5076-VI.

Отже, скаржницею вірно зазначено, що нормами ч. 4 ст. 59 КАС України не передбачено необхідності надання адвокатом договору про надання правової допомоги на підтвердження своїх повноважень.

Вказана норма містить лише вимогу щодо надання адвокатом на підтвердження своїх повноважень або довіреності або ордера.

За приписами ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Таким чином, необхідності надання одночасно із ордером договору про надання правової допомоги нормами ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» також не передбачено.

Згідно ч. 2 вказаної статті, ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Пунктом 11 Положення про ордер на надання правничої (правової), затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 14 лютого 2020 року № 29, рішенням Ради адвокатів України від 17 листопада 2020 року № 118, передбачено, що ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ордер, який видано відповідно до Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу чинним законодавством України не передбачено.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 01.07.2020 по справі № 320/5420/18.

Колегія суддів зазначає, що мотивуючи своє рішення суд першої інстанції послався на зміст Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», без зазначення конкретної норми, якою б було передбачено необхідність надання адвокатом на підтвердження своїх повноважень разом із ордером договору про надання правової допомоги.

Таким чином, судом першої інстанції невірно застосовано норми ч. 4 ст. 59 КАС України, а також норми Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та необхідність її задоволення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 317, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року у справі № 160/15157/21 скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко