Справа № 589/5252/19
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 р.Справа № 589/5252/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Лєвша С.Л., м. Шостка Сумської області, по справі № 589/5252/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання протиправними дії інспектора щодо винесення постанови та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2019 року ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - ГУНП в Сумській області), в якому просив суд визнати протиправними дії співробітника сектору реагування патрульної поліції №4 Шосткинського відділу поліції ГУНП в Сумській області Грищенка А.В. щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДПО18 №020230, від 05 грудня 2019 року; скасувати постанову, винесену за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В якості підстав позову позивач зазначав про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення з огляду на відсутність вини як обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення. Вказує, що дорожній знак 3.22 "Поворот праворуч заборонено" був повернутий в бік руху по вулиці Прорізна в місті Шостка, а не в бік автостоянки, а тому він не мав можливості побачити інформацію, яка зазначена на цьому дорожньому знаку.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.08.2021 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог суперечить правовій позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 14.08.2019 у справі №199/8466/16, відповідно до якої необхідно враховувати, що під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. Стверджує, що наявними в матеріалах справи письмовими та електронними доказами підтверджується, що дорожній знак 3.22 "Поворот праворуч заборонено" був повернутий в бік руху по вулиці Прорізна в місті Шостка, а не в бік автостоянки, а тому він не міг бачити інформацію, яка зазначена на цьому дорожньому знаку. Вважає, що інформація, яку передавав даний дорожній знак, не була спрямована для нього як учасника дорожнього руху, у зв`язку з чим у його діях відсутня вина як складова адміністративної правопорушення.

За приписами ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283,285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2ст. 268 КАС України).

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3ст. 268 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що оскаржуваною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДПО18 №020230, винесеною інспектором СРПП № 4 Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області Грищенком А.В. 05 грудня 2019 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень (а.с. 3).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 05 грудня 2019 року о 08 годині 50 хвилин в місті Шостка водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Toyota Camry", номерний знак НОМЕР_1 , прямуючи з вулиці Прорізна на вулицю Свободи не виконав вимоги дорожнього знака 3.22 "Поворот праворуч заборонено", та здійснив поворот праворуч, чим порушив вимоги пункту 8.4.в ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки дорожній знак встановлений боком до виїзду з автостоянки, ОСОБА_1 не зміг побачити інформацію, яка зазначена на цьому знаку, та, керуючись приписами п.10.1 ПДР України, дійшов висновку, що інспектор патрульної поліції діяв на підставі закону та в межах наданих повноважень.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 255 грн в межах санкції ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (із змінами і доповненнями у відповідній редакції на момент винесення оскаржуваної постанови) відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із чинним законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувались вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пункту 8.4.в ПДР України, дорожні знаки поділяються на групи, серед яких є заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно із п.33.3.22 ПДР України передбачено такий дорожній знак, як "Поворот праворуч заборонено".

Так, дорожній знак 3.22 забороняє поворот праворуч на перехресті, перед яким він встановлений, у разі якщо необхідний порядок руху неможливо забезпечити за допомогою дорожніх знаків 4.1-4.6 або 5.16, 5.18. Знак 3.22 не забороняє поворотів праворуч на наступних перехрестях.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач не заперечує існування цього дорожнього знаку, який розташований на вулиці Прорізна та невиконання ним вимог цього знаку, але стверджує, що цей дорожній знак 3.22 "Поворот праворуч заборонено" встановлено навпроти виїзду із автостоянки боковою частиною до виїзду із автостоянки, а тому при виїзді з останньої не видно, яка саме інформація зображена на знаку.

Відхиливши ці аргументи позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен був перед початком виїзду з автостоянки перевірити інформацію, що була вказана на цьому дорожньому знаку з огляду на його встановлення належним чином, на відповідному боці дороги, де поширюється його дія.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суд першої інстанції та вважає, що вказаний дорожній знак не виконував своєї інформаційно-вказівної функції про повідомлення учасників дорожнього руху про заборону руху в бік вулиці Свободи з усіх можливих ракурсів дорожнього руху.

Відповідно до Національного стандарту України "Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування" ДСТУ 4100-2014 (далі - ДСТУ) (п.10.1.1.) Дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо).

Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху. На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити (сніг, бруд тощо) або не можна відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки.

Відповідно до п.10.2.3. ДСТУ, знаки, установлені на дорозі послідовно, за винятком знаків, установлених на перехресті та в місцях проведення робіт, повинні бути розташовані поза населеними пунктами на відстані не менше ніж 50 м, а в населених пунктах - не менше ніж 25 м між поперечними перетинами дороги, в яких встановлені знаки.

Пункт 10.2.4. ДСТУ, вказує на те, що дорожні знаки потрібно встановлювати з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускають установленні на присипній бермі), на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом.

На дорогах із двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки, що встановлені з правого боку дороги, потрібно дублювати. Дублюючі знаки потрібно установлювати на розділювальній смузі, а у разі її відсутності - над дорогою або по лівому боці дороги, якщо для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а саме: фото розташування дорожнього знаку, надане позивачем (а.с. 5, 73), з якого вбачається, що знак 3.22 "Поворот праворуч заборонено" розташований з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4100-2014, адже з боку виїзду на вулицю Прорізну такий знак є візуально непомітним для об`єктивного сприйняття інформації, яка на ньому зображена.

Водночас колегія суддів відхиляє докази, надані відповідачем, на підтвердження правомірності винесеної постанови у вигляді фото розташування дорожнього знаку з достатньою видимістю для всіх учасників дорожнього руху, в тому числі з боку виїзду зі стоянки на вулицю Прорізну.

Як вбачається з матеріалів справи, подія, яка інкримінована позивачу як порушення правил дорожнього руху, відбулася 05.12.2019, тобто в зимній період, в той час як візуально надані відповідачем фото зроблені в іншу пору року. Отже, такі докази не відповідають дійсним обставинам справи (ст. 75 КАС України).

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідачем до матеріалів справи додано оптичний диск з місця події, на якому, зокрема, міститься відеозапис до постанови серії ДПО 18 № 020230 (а.с. 22).

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Колегія суддів зазначає, що надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Як встановлено колегією суддів, шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписі відсутній цифровий підпис як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій. До того ж візуально вказаний диск є пошкодженим.

Таким чином, наданий суду відеозапис не є допустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що до матеріалів справи не надано носій, на якому безпосередньо здійснений запис правопорушення, який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу.

Відповідно до п.1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 14.08.2019 року в справі № 199/8466/16.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовими положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Проте, за відсутності належного інформування водія та встановлення дорожнього знаку з порушеннями стандарту та за відсутності належної видимості дорожнього знаку, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

У даному випадку, з урахуванням вище встановлених обставин, вбачається, що знак 3.22 був розташований з порушенням Національного стандарту України, ДСТУ 4100-2014, а тому притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не може бути застосоване, не зважаючи на визнання останнім факту повороту на заборонений знак.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що оскаржувана постанова ДПО18 №020230, від 05 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 є незаконною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання такої постанови протиправною та її скасування; закриття провадження у справі, що кореспондує способу захисту порушених прав, передбачених статтею 286 КАС України.

Отже, з метою дотримання вимог ч.3 ст. 286 КАС України, скасовуючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії співробітника сектору реагування патрульної поліції №4 Шосткинського відділу поліції ГУНП в Сумській області Грищенко А.В. щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДПО18 №020230, від 05 грудня 2019 року, колегія суддів уважає за необхідне відмовити, оскільки належним способом захисту порушених прав є саме визнання протиправної такої постанови, її скасування та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення вимог позову шляхом скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції задоволено апеляційну скаргу, тому судові витрати, понесені ОСОБА_1 , підлягають відшкодуванню шляхом стягнення суми судового збору у розмірі 576,30 грн за подання апеляційної скарги за рахунок коштів Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.08.2021 по справі № 589/5252/19 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 020230, від 05 грудня 2019 року, винесену щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області (вул. Г. Кондратьєва, 23, м. Суми, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова