Справа № 480/9312/20
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 р. Справа № 480/9312/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 17.06.21 по справі № 480/9312/20 за позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника Головного управління національної поліції в Сумській області Радченка Олександра Петровича про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Заступника начальника Головного управління національної поліції в Сумській області Радченка Олександра Петровича, в якій просив визнати протиправними дії (бездіяльність) заступника начальника ГУНП в Сумській області Радченка Олександра Петровича щодо не вирішення питань 1, 2, 3, 7, 8 скарги № 530 від 20.10.2020 р. Зобов`язати відповідача повторно розглянути питання 1, 2, 3 скарги № 530 від 20.10.2020 р. Стягнути з відповідача 1 000 грн. за виконану ним незаплановану і вимушену роботу по написанню скарги № 530, на виявлення в ГУНП та її районному відділі проблем і повідомлення про ці проблеми відповідачу. Стягнути з відповідача 300 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, спричиненої неналежним розглядом скарги № 530 від 20.10.2020 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 жовтня 2020 звернувся до Головного управління Національної поліції в Сумській області зі скаргою №530, в якій повідомив про те, що слідчий Сумського ВП проводив кримінальне провадження № 0003359 від 18.05.2015 р. і незаконно та нишком закрив його, а також в порушення вимог КПК, ст. 19, 32, 34 Конституції України не надав позивачу постанову про закриття названого кримінального провадження. У зв`язку з цим у скарзі просив:

1. З`ясувати і назвати причини ненадання (не надсилання) постанови про закриття кримінального провадження № 0003359 від 18.05.2015 р., наприклад умисне приховування інформації або неспроможність керівника ГУНП в Сумській області забезпечити відділи поліції конвертами.

2. З`ясувати і назвати всіх посадових осіб Сумського ВП та ГУНП в Сумській області які не забезпечили надання (надсилання) постанови про закриття кримінального провадження

№ 0003359 від 18.05.2015 р.

3. Визнати протиправними дії слідчого Сумського ВП який проводив слідство та всіх посадових осіб Сумського ВП та ГУНП в Сумській області які не забезпечили надання (надсилання) постанови про закриття кримінального провадження № 0003359 та притягнути їх до дисциплінарної відповідальності з паралельним позбавленнями премії.

5. Вчинити дії для невідкладного надання (надсилання) постанови про закриття кримінального провадження № 0003359.

6. Назвати слідчого Сумського ВП який проводив досудове розслідування кримінального провадження № 0003359.

7. Вирішити питання та за рахунок винних посадовців поліції, компенсувати 1000 грн. моральної шкоди завданої свавіллям працівників поліції та за порушення права на інформацію.

8. Вирішити питання та сплатити кошти за створені працівниками поліції незручності і обставини, що примусили позивача виконати незаплановану роботу, відриватись від звичайних занять і витрачати своє життя та час на написання цієї скарги і на виявлення в ГУНП та її районному відділі проблем, які не спромоглася виявити внутрішня безпека чи інші відповідальні посадові особи ГУНП.

8.1 Виконану вищезазначену роботу оцінив в 1000 грн., що є рахунком для оплати виконаної мною вимушеної авральної роботи, спричинену протиправними діями працівників ГУНП та її районного відділу і надання ГУНП інформації для усунення зазначених проблем.

20.11.2020 відповідач надіслав листа №24/К-727, з якого вбачається, що відповідь надана лише на другу половину питання 3 і питання 5, 6, 7 скарги. Водночас, відмовився вирішити і надати відповідь на питання 1, 2, 3, 7, 8 скарги.

Позивач вважаючи, що його право на інформацію було порушено відповідачем при здійсненні ним владних управлінських функцій (при виконанні службових обов`язків), тому його дії (бездіяльність) просить визнати протиправними.

Крім того, наслідками цих протиправних дій стало спричинення позивачу моральної шкоди, яку він оцінює в 300 000 грн., і обґрунтовує тим, що неправомірні дії відповідача призвели до того, що він змушений захищати своє порушене право в судовому порядку, витрачати значних зусиль та часу для його відновлення. Захист свого права вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, так як у зв`язку із необхідністю написання скарги № 530, а за наслідками ігнорування відповідачем її 5 питань, повинен приймати участь у судових процесах для належного відстоювання своїх прав, вивчати юриспруденцію, тобто виконувати роботу адвоката, змінювати своє усталене життя і витрачати час для захисту своїх прав, на усунення проблем які створив відповідач. Усі ці обставини та неправомірна поведінка відповідача призвели до душевних страждань, до виникнення у позивача хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд не повністю з`ясував та не довів обставини, що мають значення для справи і які суд визнав встановленим, тому висновки суду не відповідають обставинам справи, крім того судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Наводить обставини справи, викладені ним у позовній заяві, та просить їх урахувати під час апеляційного розгляду.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що на усі питання скарги № 530 відповідачем було надано вичерпні та обґрунтовані відповіді.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач 20.10.2020 звернувся на ім`я начальника ГУНП в Сумській області зі скаргою №530, в якій повідомив про те, що слідчий Сумського ВП проводив кримінальне провадження № 0003359 від 18.05.2015 р. і незаконно та нишком закрив його, а також в порушення вимог КПК, ст. 19, 32, 34 Конституції України не надав позивачу постанову про закриття названого кримінального провадження. У зв`язку з цим у скарзі просив:

1.З`ясувати і назвати причини ненадання (не надсилання) постанови про закриття кримінального провадження № 0003359 від 18.05.2015 р., наприклад умисне приховування інформації або неспроможність керівника ГУНП в Сумській області забезпечити відділи поліції конвертами.

2.З`ясувати і назвати всіх посадових осіб Сумського ВП та ГУНП в Сумській області які не забезпечили надання (надсилання) постанови про закриття кримінального провадження № 0003359 від 18.05.2015 р.

3.Визнати протиправними дії слідчого Сумського ВП який проводив слідство та всіх посадових осіб Сумського ВП та ГУНП в Сумській області які не забезпечили надання (надсилання) постанови про закриття кримінального провадження № 0003359 та притягнути їх до дисциплінарної відповідальності з паралельним позбавленнями премії.

5. Вчинити дії для невідкладного надання (надсилання) постанови про закриття кримінального провадження № 0003359.

6. Назвати слідчого Сумського ВП який проводив досудове розслідування кримінального провадження № 0003359.

7. Вирішити питання та за рахунок винних посадовців поліції, компенсувати 1000 грн. моральної шкоди завданої свавіллям працівників поліції та за порушення права на інформацію.

8. Вирішити питання та сплатити кошти за створені працівниками поліції незручності і обставини, що примусили позивача виконати незаплановану роботу, відриватись від звичайних занять і витрачати своє життя та час на написання цієї скарги і на виявлення в ГУНП та її районному відділі проблем, які не спромоглася виявити внутрішня безпека чи інші відповідальні посадові особи ГУНП.

8.1 Виконану вищезазначену роботу оцінив в 1000 грн., що є рахунком для оплати виконаної мною вимушеної авральної роботи, спричинену протиправними діями працівників ГУНП та її районного відділу і надання ГУНП інформації для усунення зазначених проблем ( а.с.4).

20.11.2020 за вих.№24/К-727 ОСОБА_1 було надано відповідь на скаргу, а також направлено постанову про закриття кримінального провадження №0003359 ( а.с.5).

Позивач, вважаючи, що звернення не розглянуто відповідачем та не на всі питання було надано відповідь, звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості, а також із того, що відповідач в спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення врегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 за № 393/96-ВР (надалі - Закон № 393/96-ВР).

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 цього Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" установлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги та письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Окрім цього, у даному випадку, слід також керуватися нормами Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10.10.2004 року N 1177 (надалі - Положення N 1177), яке було прийняте з метою забезпечення реалізації громадянами конституційного права на звернення, покращання, удосконалення організації їх особистого прийому в апараті Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органах внутрішніх справ України, а також у вищих навчальних закладах, на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери його управління та регламентує практичні питання роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому.

Так, згідно з п. 1.3 Положення N 1177, громадяни України мають право звернутися до органів внутрішніх справ, їх керівників із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявами або клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення.

Абзацами 1 - 9 п. 1.3 Положення N 1177 передбачено, що звернення від громадян надходять до органів внутрішніх справ у вигляді листів (поштою) та під час їх особистого прийому посадовими особами (усні й письмові).

Усні звернення громадян безпосередньо розглядаються, а порушені в них питання, по можливості, вирішуються посадовими особами органів внутрішніх справ під час особистого прийому громадян, який проводиться згідно із затвердженим графіком.

Про результати розгляду звернення громадянинові повідомляється письмово або усно за його бажанням.

Письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, реєстрації та первинному розгляду з метою визначення їх належності до компетенції органів внутрішніх справ та призначення за ними конкретного виконавця.

Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів внутрішніх справ або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

Пунктами 4.1, 4.3, 4.4, 4.6 Положення N 1177 визначено, що керівники органів внутрішніх справ та їх заступники при розгляді звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників органів внутрішніх справ на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів, уживати інших заходів для об`єктивного вирішення поставлених авторами звернень питань, з`ясовувати і усувати причини та умови, які спонукають громадян скаржитись, якщо це не суперечить чинному законодавству.

За результатами перевірки звернення складається мотивований висновок про результати розгляду звернення громадян, який має містити в собі об`єктивний аналіз усіх зібраних матеріалів і повинен відповідати порядку його складання (п. 4.3 Положення N 1177).

Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян (п. 4.4 Положення N 1177).

Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді (п. 4.6 Положення N 1177).

Пунктами 7.4 - 7.5 Положення N 1177 визначено, що за кожною скаргою, в якій громадяни порушують питання про наявність порушень чи недоліків у роботі органів внутрішніх справ або скаржаться на дії працівників ОВС, проводиться ретельна перевірка викладених фактів органом внутрішніх справ, до якого звернувся громадянин. За результатами перевірки надаються матеріали керівникові органу внутрішніх справ або його заступникам, в яких зазначається, підтвердились чи ні наведені відомості (факти) і які заходи вжиті для усунення виявлених порушень чи недоліків та притягнення до відповідальності винних осіб.

Громадянину за наслідками розгляду скарги надається письмова або усна відповідь (за його бажанням).

Як убачається з матеріалів справи, скаргу № 530 від 20.10.2020 подано позивачем відповідно до статті 40 Конституції України, у порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян".

20.11.2020 за вих. № 24/К-727 ОСОБА_1 було надано відповідь на його скаргу, а також направлено постанову про закриття кримінального провадження № 0003359.

Апелянтом зазначено, що відповідач надав відповідь лише на другу половину питання 3 та на питання 5,6,7 та відмовився вирішити і надати відповідь на питання 1,2,3,7,8.

Колегія судів зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що заява позивача розглянута заступником начальника Головного управління національної поліції в Сумській області Радченко Олександром Петровичем на неї надано відповідь по суті поставлених питань, в тому числі і викладених у п. 1, 2, 3, 7, 8 скарги № 530 від 20.10.2020 р.

Так, у листі від 20.11.2020 р. № 24/К-727 на скаргу № 530 від 20.10.2020 р. позивачу було повідомлено, що з метою встановлення причин ненадання (не направлення) постанови про закриття кримінального провадження було проведено службове розслідування та за його результатами встановлено окремі порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, які були допущенні слідчим Терещенко І. О.

Отже, у відповіді заступника начальника Головного управління національної поліції в Сумській області Радченка Олександра Петровича міститься відповідь на питання 1 скарги № 530.

Щодо відповіді на питання 2 скарги №530, то у відповіді відповідача зазначено, що порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України в частині не направлення постанови про закриття кримінального провадження №0003359 були допущені слідчим Терещенком І.О. Тобто, відповідь на питання 2 також була надана.

Щодо питання 3 скарги №530, де позивач просив визнати протиправними дії слідчого Сумського ВП та який не надіслав постанову про закриття кримінального провадження, зазначено, що за даним фактом проведено службове розслідування та встановлено порушення вимог КПК України, однак, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до слідчого ОСОБА_2 не застосовано дисциплінарне стягнення, оскільки з дня вчинення дисциплінарного проступку минуло понад шість місяців.

Так, відповідно до положень ст.ст. 303, 306 КПК України визнання дій слідчого у випадку невиконання процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначеному КПК України порядку, здійснюється у відповідності до вимог КПК України і є виключною компетенцією слідчого судді місцевого суду.

Натомість, відповідно до п. 2 розділу II Порядку проведення службовий розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВЄ України від 07.11.2018 №893 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807) у випадку недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування призначається службове розслідування.

Тобто, позивача було проінформовано по питанню 3 його скарги, а також про вжиття передбачених чинним законодавством заходів у випадку недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування поліцейськими у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений діючим законодавством.

Щодо питань 7, 8, 8.1, про відшкодування моральної шкоди, то у відповіді відповідача зазначено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» питання про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування вирішується судом.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідь заступника начальника Головного управління національної поліції в Сумській області Радченка Олександра Петровича на заяву позивача містить інформацію щодо питань, на які позивач просив надати відповідь, а твердження позивача, що надана відповідь не містить відповіді на питання 1,2,3,7,8 скарги № 530 є безпідставною і свідчить про незгоду позивача з самою суттю наданої відповіді, проте, не спростовує факту її надання відповідачем.

Відтак, ураховуючи те, що звернення позивача від 20.10.2020 за № 530 розглянуте відповідачем по суті та надано відповідь, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними дії відповідача, які мали місце при розгляді питань 1, 2, 3, 7, 8 скарги № 530 від 20.10.2020, та зобов`язання відповідача повторно розглянути питання 1, 2, 3 скарги № 530 від 20.10.2020 р.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 1000 грн. за виконану ним та вимушену роботу по написанню скарги № 530 та 300000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Як установлено судовим розглядом, відповідач в спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, у зв`язку з чим не порушував прав позивача, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 1 ст. 23 та ч. 1 ст. 116 ЦК України відсутні.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову задоволенні позовних вимог та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються неведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, оскільки зміст апеляційної скарги, яка фактично дублює позовну заяву, подану до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення позивачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, в апеляційній скарзі позивачем не зазначено в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано, а відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 по справі № 480/9312/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов