Справа № 520/10999/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 р. Справа № 520/10999/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства енергетики України на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, по справі № 520/10999/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства енергетики України

про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , заявник) про забезпечення адміністративного позову до його пред`явлення, в якій він, з урахуванням доповнень, просив суд:

- постановити ухвалу про забезпечення позову до його пред`явлення, шляхом заборони Міністерству енергетики України (, 01601, місто Київ, вул. Хрещатик, будинок 30) вчиняти будь-які дії, спрямовані на відсторонення ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ) від виконання своїх посадових обов`язків керівника ДП «ВК «Краснолиманська» (, 85310, Донецька обл., м. Покровськ, м. Родинське, вул. Перемоги, буд.9), в тому числі і шляхом прийняття наказу про припинення повноважень керівника;

- постановити ухвалу про забезпечення позову до його пред`явлення, шляхом заборони Управлінню реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради здійснювати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційні дії стосовно юридичної особи - Державного підприємства «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» (85310, Донецька обл., місто Покровськ, місто Волинське, Вулиця Перемоги, будинок 9, ідентифікаційний код юридичної особи в ), щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, щодо зміни керівника юридичної особи, до ухвалення рішення у справі та набрання ним законної сили.

В обґрунтування вказаної заяви послався на те, що в ході виконання своїх посадових обов`язків йому стало відомо про проведення Департаментом внутрішнього аудиту Міністерства енергетики України внутрішнього аудиту ДП «ВК «Краснолиманське», керівником якого він є, та направлення аудиторського звіту для розгляду Міністром, за наслідками якого, на думку ОСОБА_1 , може бути прийнято рішення, спрямоване на відсторонення заявника від виконання своїх посадових обов`язків, зокрема, шляхом внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осбі-підприємців та громадських формувань щодо виключення запису про керівника ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» - ОСОБА_1 . У зв`язку з чим, враховуючи, що предметом адміністративного позову, в забезпечення якого подається дана заява про забезпечення до його пред`явлення, є оскарження дій відповідача, пов`язаних з призначенням та проведенням внутрішнього аудиту та зобов`язання відповідача утриматися від вчинення таких дій, як таких, що порушують права ОСОБА_1 , як посадової особи об`єкта внутрішнього аудиту генерального директора ДП «ВК «Краснолиманське», посилаючись на приписи ст. 151 КАС України, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до порушення прав і законних інтересів заявника та безпідставного втручання в його діяльність з боку відповідача, а захист прав та інтересів буде істотно ускладнено, оскільки для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, зокрема, шляхом можливого оскарження рішень, прийнятих за результатами проведення внутрішнього аудиту.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 по справі №520/10999/21 заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви - задоволено.

Заборонено Міністерству енергетики України () вчиняти будь-які дії, спрямовані на відсторонення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від виконання своїх посадових обов`язків керівника ДП «ВК «Краснолиманська» (), в тому числі і шляхом прийняття наказу про припинення повноважень керівника.

Заборонено Управлінню реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради здійснювати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційні дії стосовно юридичної особи - Державного підприємства «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» (), щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, щодо зміни керівника юридичної особи, до ухвалення рішення у справі та набрання ним законної сили.

Надіслано копію ухвали за результатами розгляду даної заяви про забезпечення позову на адреси: представника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), адвокату Дешко Вячеславу Олександровичу ( АДРЕСА_1 ); Міністерству енергетики України (вул. Хрещатик, буд. 30, м. Київ, 01601); Управлінню реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради (84313, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Б. Хмельницького, 8).

Відповідач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її необґрунтованість, незаконність, неповне з`ясування судом першої інстанції дійсних обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 по справі № 520/10999/21 та ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, посилаючись в оскаржуваній ухвалі, зокрема, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2021 у справі № 761/17611/21, яким визнано незаконним наказ Міністерства енергетики України № 26 к/к від 13.05.2021 та поновлено позивача на посаді Генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», не врахував, по-перше, що воно не стосується предмету розгляду справи № 520/10999/21, а відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України та ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають співвідноситися з заявленими позовними вимогами щодо порушених прав позивача за захистом яких він має намір звернутися до суду, а по-друге, вказане рішення станом на дату вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви не набрало законної сили. У зв`язку з чим, незрозумілими є заходи забезпечення позову вжиті шляхом заборони Міністерству енергетики України вчиняти будь-які дії, спрямовані на відсторонення ОСОБА_1 від виконання своїх посадових обов`язків керівника ДП «ВК «Краснолиманська», в тому числі і шляхом прийняття наказу про припинення повноважень керівника, та відповідно не можуть бути застосовані до суб`єкта управління зазначеним державним підприємством, яким є Міністерство енергетики України, а повинні розглядатися за правилами виключної підсудності. Крім того данні обставини розглядалися Шевченківським районним судом м. Києва у справі №761/17611/21.

Крім того, з огляду на те, що підставами для забезпечення позову до його пред`явлення, є оскарження дій відповідача, пов`язаних з призначенням та проведенням внутрішнього аудиту на підставі Порядку планування і проведення внутрішніх аудитів, документування та реалізації їх результатів в Міністерстві енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (надалі - Міненерговугілля) від 20.02.2015 № 106 (у редакції наказу Міненерговугілля України від 31.05.2017 № 368), то у випадку можливого порушення Міненерго порядку проведення внутрішнього аудиту, позивачем у справі повинно бути саме ДП «Краснолиманська», оскільки аудит господарської діяльності стосується саме підприємства, а не особисто ОСОБА_1 .

Щодо вжиття заходів забезпечення позову, апелянт стверджує, що захист прав, свобод та інтересів позивача можливий і без вжиття вищезазначених заходів, адже зі змісту ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі № 520/10999/21 про забезпечення позову до подання позовної заяви не вбачається, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Застосувавши механізм забезпечення позову, суд заборонив Міненерго вчиняти будь-які дії, спрямовані на відсторонення ОСОБА_1 від виконання своїх посадових обов`язків керівника ДП «ВК «Краснолиманська», в тому числі і шляхом прийняття наказу про припинення повноважень керівника, тобто вжив заходи, які виходять за межі предмету позову та порушують права інших учасників. Крім того, наказом Міністерства енергетики України № 26-к/к від 13 травня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора Державного підприємства «Вугі компанія «Краснолиманська», відтак незрозумілою є заборона Міністерству енергетики України вчиняти будь-які дії, спрямовані відсторонення ОСОБА_1 від виконання своїх посад обов`язків керівника ДП «ВК «Краснолиманська», в тому числі і шляхом прийняття наказу про припинення повноважень керівника, якщо зазначені дії вже відбулися до моменту вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

З урахуванням викладеного, вважає, що задовольняючи заяву позивача, судом першої інстанції не дотримано принципу збалансованості інтересів учасників справи, не надано оцінку співмірності наслідків, які можуть настати через вжиття заходів забезпечення позову, із наслідками невжиття таких заходів. Фактично, наслідком задоволення заяви позивача є порушення співвідношення між можливими негативними наслідками від невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову, з урахуванням прав (інтересів), про захист яких він просить, з тими негативними наслідками, які можуть настати від вжиття цих заходів для відповідача та осіб, які не є учасниками судового процесу, що свідчить про порушення розумного балансу між приватними і публічними інтересами. Адже, вжиті заходи забезпечення позову фактично блокують діяльність Міненерго. Заборона приймати будь-які рішення є прямим втручанням в його внутрішню діяльність як суб`єкта управління державним підприємством, з огляду на це забезпечення позову в обраний позивачем спосіб є недоцільним та таким, що не відповідає вимогам процесуального закону.

18.11.2021 від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла заява від про відмову від адміністративного позову, в якій останній просив суд закрити провадження у справі №520/10999/21 за заявою про забезпечення позову у зв`язку з відмовою від позову, обгрунтованої тим, що відповідно до наказу від 30.09.2021 №57к/к він звільнився з вказаного підприємства за власним бажанням, у зв`язку з чим вважає вимоги, викладені ним у заяві про забезпечення позову, з якими він звертався до Харківського окружного адмінітсративного суду такими, що втратили свою актуальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а в клопотанні позивача про закриття провадження слід відмовити з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.06.2019 між Міністерством енергетики України та ОСОБА_1 було укладено контракт №2-в/19 на заміщення посади керівника ДП «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» (85310, Донецька обл., місто Покровськ, місто Родинське, вул. Перемоги, будинок 9, ), терміном на 3 (три) роки до 23.06.2022.

На підставі вищезазначеного контракту, позивача було призначено на посаду генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська».

Згідно з додатком 1 Наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля від 27.12.2019 №564 «Про затвердження Переліків державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля, господарських товариств, щодо яких Міністерства енергетики та захисту довкілля здійснює повноваження з управління корпоративними правами держави та господарських структур, контроль за діяльністю яких здійснює Мінекоенерго» до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля включено ДП «ВК «Краснолиманська».

Згідно з додатком 1 до Наказу Міністерства енергетики України від 10.09.2020 № 586 «Про затвердження Переліків державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства енергетики, господарських товариств, щодо яких Міністерства енергетики здійснює повноваження з управління корпоративними правами держави та господарських структур, контроль за діяльністю яких здійснює Міністерство енергетики» до сфери управління Міненерго включено ДП «ВК «Краснолиманська».

Наказом Міністерства енергетики України №76 к/к від 02.07.2020 повноваження заявника були припинені на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України.

31.03.2021 відповідачем було видано Наказ №20-к/к про поновлення позивача з 03.07.2020 на посаді генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська».

В ході виконання своїх посадових обов`язків, заявнику стало відомо, що Департаментом внутрішнього аудиту Міністерства енергетики України було проведено внутрішній аудит ДП «ВК «Краснолиманська» та, керуючись Порядком планування і проведення внутрішніх аудитів, документування та реалізації їх результатів в Міністерстві енергетики та вугільної промисловості України, затвердженим Наказом Міненерговугілля України від 20.02.2015 №106 (у редакції наказу Міненерговугілля України від 31.05.2017 №368), направлено аудиторський звіт для розгляду Міністром.

В той же час, відповідно до термінів, визначених у п. 1.2. Порядку планування і проведення внутрішніх аудитів, документування та реалізації їх результатів в Міністерстві енергетики та вугільної промисловості України, затвердженим наказом Міненерговугілля України від 20.02.2015 №106 (у редакції наказу Міненерговугілля України від 31.05.2017 №368) (надалі - Порядок планування і проведення внутрішніх аудитів), внутрішній аудит - діяльність підрозділу внутрішнього аудиту Міненерговугілля (далі - Підрозділ ВА), спрямована на удосконалення системи управління, запобігання фактам незаконного, неефективного та нерезультативного використання державних ресурсів, виникненню помилок чи інших недоліків у діяльності Міненерговугілля та суб`єктів господарювання, поліпшення внутрішнього контролю.

Відповідно до п. 7.5. Порядку планування і проведення внутрішніх аудитів, офіційним документом за результатами проведення внутрішнього аудиту є аудиторський звіт, складений за результатами внутрішнього аудиту, який містить відомості про хід внутрішнього аудиту, стан системи внутрішнього контролю, аудиторський висновок. До аудиторського звіту додаються рекомендації щодо удосконалення діяльності суб`єкта господарювання залежно від характеру виявлених проблем. До аудиторського звіту додаються рекомендації щодо удосконалення діяльності об`єкта внутрішнього аудиту залежно від характеру виявлених проблем.

Згідно з п. 7.9. Порядку планування і проведення внутрішніх аудитів, підсумкова частина включає аудиторські висновки, які повинні бути обґрунтованими представленою у звіті доказовою базою та представляти відповідь на проблему, визначену ще до початку проведення аудиту, не повинні переобтяжуватися деталями, представлення яких має міститись у попередній частині звіту.

При цьому, враховуючи, що відповідно до п. 6.4. Порядку планування і проведення внутрішніх аудитів, відповідальність за достовірність інформації та документації, наданої аудиторській групі, несуть посадові особи об`єкта внутрішнього аудиту, що її склали, затвердили, підписали чи засвідчили, слід говорити про те, що такі посадові особи мають бути належним чином та у встановлені строки повідомлені про проведення внутрішнього аудиту.

Крім того, пунктами 7.16. Порядку планування і проведення внутрішніх аудитів, визначено чітку послідовність дій за результатами підготовки проекту аудиторського звіту.

Так, проект аудиторського звіту з рекомендаціями передається керівником аудиторської групи для ознайомлення відповідальним за діяльність у спільно узгоджені строки. Після ознайомлення проект аудиторського звіту та рекомендації обговорюються аудиторською групою та відповідальними за діяльність у спільно визначену ними дату.

Судом першої інстанції зазначено, що у поданій заяві ОСОБА_1 повідомлено, що він, як посадова особа ДП «ВК «Краснолиманська» взагалі не був повідомлений про проведення внутрішнього аудиту та не отримував проект аудиторського звіту, що на його думку свідчить про протиправність дій відповідача та необхідність звернення заявника з відповідним адміністративним позовом до суду з метою зобов`язання відповідача утриматися від вчинення подібних дій.

Однак, відповідно до п. 7.22. Порядку планування і проведення внутрішніх аудитів, за результатами представлення результатів аудиту саме Міністром приймається рішення щодо доцільності впровадження аудиторських рекомендацій та вжиття інших заходів, передбачених за результатами аудиту.

За таких обставин, вважаючи, що в результаті можливого порушення Порядку планування і проведення внутрішніх аудитів, відповідачем, за результатами аудиту, можуть бути прийняті рішення спрямовані на відсторонення заявника від виконання своїх посадових обов`язків, в тому числі шляхом ініціювання внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо виключення запису про керівника ДП «ВК «Краснолиманська» - ОСОБА_1 , заявник звернувся до суду з даною заявою про забезпечення позову.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції, виходив з того, що застосування заходів забезпечення позову в даному випадку необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. При цьому, зазначив, що обраний спосіб забезпечення позову в заяві про забезпечення адміністративного позову до його пред`явлення, співвідноситься з предметом позову, а, отже, існує зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому заборона відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на відсторонення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків спроможна забезпечити ефективний захист порушених прав позивача у разі задоволення позову і є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Надаючи правову оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права щодо встановлених обставин справи, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).

Підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами, визначеними у ч.ч.1 та 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5)зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У абзаці другому пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" вказано, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З аналізу змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, колегією суддів встановлено, що головною причиною, якою останній обґрунтовує наявність законних підстав для забезпечення позову по справі №520/10999/21 є твердження про те, що внаслідок розгляду Міністром енергетики України аудиторського звіту, складеного Департаментом внутрішнього аудиту Міністерства енергетики України за результатами внутрішнього аудиту ДП «ВК «Краснолиманське» (оскарження порядку проведення якого є предметом позову по даній справі), керівником якого є заявник, відповідачем можуть бути прийняті рішення, спрямовані на відсторонення заявника від виконання своїх посадових обов`язків, зокрема, шляхом внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо виключення запису про керівника ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» - ОСОБА_1 .

Тобто, з наведеного слідує, що фактично вимоги заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони Міністерству енергетики вчиняти будь-які дії, спрямовані на відсторонення ОСОБА_1 від виконання своїх посадових обов`язків керівника ДП «ВК «Краснолиманська», в тому числі і шляхом прийняття наказу про припинення повноважень керівника, а також шляхом заборони Управлінню реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради здійснювати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційні дії стосовно юридичної особи - ДП «ВК «Краснолиманська», щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, щодо зміни керівника юридичної особи, до ухвалення рішення у справі та набрання ним законної сили, спрямовані на уникнення відповідальності, настання якої потенційно можливе за умови прийняття судом за результатами розгляду його позову до Міністерства енергетики України щодо оскарження дій відповідача, пов`язаних з призначенням та проведенням внутрішнього аудиту на підставі та зобов`язання останнього утриматися від вчинення таких дій, рішення про відмову у задоволенні таких вимог.

Вказані обставини вочевидь суперечать наведеним вище нормам права, оскільки встановлення заборони відповідачу вчиняти дії щодо відсторонення заявника від посади та, відповідно, вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зміни до відомостей про юридичну особу, щодо зміни керівника юридичної особи, в такому узагальненому формулюванні, без визначення певних умов, виключно за настання яких така заборона може бути реалізована, фактично створює для Міненерго такі умови, за яких останнє, в разі настання певних обставин, не пов`язаних з результатами розгляду Міністром аудиторського звіту, фактично позбавлене можливості повноцінно користуватися своїми правами, зокрема, як роботодавця ОСОБА_1 , а тому обраний позивачем та підтриманий судом першої інстанції, вид такого забезпечення порушує права Міненергетики та може порушити права інших осіб.

Крім того, вказаний вид забезпечення позову жодним чином не співвідноситься з заявленими позовними вимогами, предметом яких є правомірність складеного Міненерго аудиторського звіту, враховуючи, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову лежать у площині трудових відносин та насправді мають на меті забезпечення перебування ОСОБА_1 на посаді незалежно від обставин, які можуть настати.

При цьому, слід зауважити, що позивачем у справі, де предметом розгляду є дотримання Міністерством енергетики України, встановленого законом порядку проведення внутрішнього аудиту ДП «ВК «Краснолиманська» є, відповідно, ДП «ВК «Краснолиманська», як підприємство, права якого можливо було порушено під час проведення такого аудиту, а не особисто ОСОБА_1 , навіть як керівник вказаного підприємства, оскільки проведення аудиту спрямовано на перевірку діяльності саме підприємства, а не ОСОБА_1 як його керівника.

Інших доводів чи доказів на підтвердження обґрунтованості заяви про забезпечення позову, аніж вищевикладені вище, заявник не наводить та не надає ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанції.

За наявними матеріалами справи, колегією суддів також не встановлено інших обставин, які б підтверджували обґрунтованість заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що наведені фактичні обставини дають суду підстави для висновку про обґрунтованість доводів заявника щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі є передчасними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та наданим письмовим доказам, що додані до матеріалів заяви про забезпечення позову.

У світлі вищевикладеного, недоведеним є встановлена судом першої інстанції співмірність заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано, в чому саме полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені.

Також, позивач не наведено переконливих доводів щодо існування на момент звернення з даним клопотанням очевидної небезпеки заподіяння шкоди його інтересам без вжиття заходів забезпечення позову, не навів обставин та доказів, які свідчать про очевидність протиправності рішення відповідача про накладення арешту.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у спірних відносинах.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За визначенням ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року через порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову, підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Щодо поданої ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції заяви від 18.11.2021 про відмову від адміністративного позову, в якій останній просив суд закрити провадження у справі №520/10999/21 за заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України про заборону Міністерству енергетики України вчиняти будь-які дії, спрямовані на відсторонення ОСОБА_1 від виконання своїх посадових обов`язків керівника ДП "ВК "Краснолиманська" у зв`язку з відмовою від позову, обгрунтованої тим, що відповідно до наказу від 30.09.2021 №57к/к він звільнився з вказаного підприємства за власним бажанням, у зв`язку з чим вважає вимоги, викладені ним у заяві про забезпечення позову, з якими він звертався до Харківського окружного адмінітсративного суду такими, що втратили свою актуальність, колегія суддів зазначає наступне.

Так, приписами ч.1 ст. 189 КАС України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Тобто вказаною нормою передбачено право позивача відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зокрема, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Разом з цим, слід зауважити, що судом апеляційної інстанції в даному випадку переглядається ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви позивача про забезпечення позову, а не рішення, прийняте судом першої інстанції по суті позовних вимог.

Тобто, перегляд в суді апеляційної інстанції ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви позивача про забезпечення позову (поданої до суду до звернення з позовом), не стосується і не може (в силу наведених вище норм КАС України) стосуватися суті позовних вимог по даній справі №520/10999/21, що в свою чергу виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції відмови ОСОБА_1 від позову та закриття провадження по справі, що зумовлює відмову у задоволенні вказаної заяви від 18.11.2021.

Керуючись ст.ст. 150-154, ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 36-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства енергетики України - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 по справі № 520/10999/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій