Справа № 640/14977/21
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи заяву про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,-
ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі також - відповідач-1), Національна поліція України (далі також - відповідач-2), в якій просить суд:
- визнати протиправною відмову Національної поліції України зарахувати до календарної вислуги років ОСОБА_1 , яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 15 вересня 2004 року по 02 грудня 2019 року, та період навчання з 01 вересня 1999 року по 30 червня 2004 року (згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб");
- визнати протиправною відмову Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України зарахувати до календарної вислуги років ОСОБА_1 , яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 15 вересня 2004 року по 02 грудня 2019 року, та період навчання з 01 вересня 1999 року по 30 червня 2004 року (згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), оформлену листом від 27 квітня 2021 року № К-33/39/04-2021;
- зобов`язати Національну поліцію України (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108578), зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 15 вересня 2004 по 02 грудня 2019 року (відповідно до Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992), що складає 04 роки 02 місяці 28 днів, та період навчання з 01 вересня 1999 року по 30 червня 2004 року (згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), що складає 02 роки 05 місяців 00 днів.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України зарахувати до календарної вислуги років ОСОБА_1 , яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 15 вересня 2004 року по 02 грудня 2019 року, та період навчання з 01 вересня 1999 року по 30 червня 2004 року (згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), оформлену листом від 27 квітня 2021 року № К-33/39/04-2021. Зобов`язано Національну поліцію України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 15 вересня 2004 по 02 грудня 2019 року (відповідно до Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992), що складає 04 роки 02 місяці 28 днів, та період навчання з 01 вересня 1999 року по 30 червня 2004 року (згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), що складає 02 роки 05 місяців 00 днів. В іншій частині адміністративного позову - відмовлено.

25 жовтня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення а саме щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Вказана заява обґрунтована тим, що вимога про стягнення судових витрат, а також витрат на професійну правничу допомогу заявлена представником позивача при зверненні до суду з адміністративним позовом.

Представник Національної поліції України надіслав до суду відзив на заяву про ухвалення додаткового судового рішення, який обґрунтований тим, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Крім того, на думку представника відповідача, наданий представником позивача акт приймання-передачі наданих послуг не містить погодинного розрахунку вартості наданих послуг і тому не можу підтверджувати надання правничої допомоги у конкретній справі.

Враховуючи, що розгляд даної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд вказаної заяви здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, виходячи з вимог статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено вичерпний перелік підстав для винесення додаткового рішення у справі.

Суд зазначає, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися не вирішені певні вимоги особи, яка бере участь у справі, зокрема щодо судових витрат, якщо вказане питання не було вирішено.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що у розумінні статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами 1 та 2 статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Судом вбачається, що вимога про стягнення судових витрат заявлена представником позивача при зверненні до суду з адміністративним позовом, а також до суду надані докази їх понесення.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 27 травня 2021 року між Адвокатським бюро «ДІКСІ ЛЕКС» та ОСОБА_1 укладено договір №08-05/2021 про надання правничої (правової) допомоги, пунктом 1.1 Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає па себе зобов`язання надавати клієнту правничу (правову) допомогу, для чого здійснювати передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законодавчими актами заходи захисту, представництва, а також надавати інші види правничої (правової) допомоги, а Клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню гонорар та погоджені Сторонами фактичні витрати Адвокатського об`єднання, які необхідні для виконання цього Договору.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за надання правової допомоги КЛІЄНТ зобов`язується виплатити Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі та в строк, який зазначається в Додатковій угоді до цього Договору.

В пункті 1 Додаткової угоди №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 08-05/2021 від 27 травня 2020 року визначено перелік послуг наданих Адвокатським об`єднанням клієнту, а також їх вартість.

Згідно акта №1 від 18 жовтня 2021 року про надання правової (правничої) допомоги за договором про надання правничої (правової) допомоги від 27 травня 2021 року №08-08/2021 виконані в наступному обсязі - підготовка і подача до Окружного адміністративного суду міста Києва позовної заяви про визнання відмови протиправною і зобов`язання вчинити дії, з погодженою сторонами вартістю 3000,00 грн.

З огляду на наявні у справі документи, суд приходить до переконання, що позивач обґрунтував розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу та підтвердив належними та допустимими доказами їх фактичне надання адвокатом та надав первинні документи про надання таких адвокатських послуг.

В частині посилання представника відповідача на відсутність в акті приймання-передачі наданих послуг погодинного розрахунку вартості наданих послуг, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року №520/8309/18 суд зазначив, що чинним законодавством не встановлено чітких критеріїв для документів, що подаються для підтвердження витрат на правничу допомогу. При цьому, зазначення такого розрахунку у документах є бажаним, але необов`язковим.

За таких обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 44, 166, 167, 241, 248, 254, 380 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10, ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10, ).

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Б. Федорчук