Справа № 640/31417/21
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

22 листопада 2021 року м. Київ№ 640/31417/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) матеріали адміністративної справи та клопотання позивача про зміну предмету позову та поновлення строку звернення до адміністративного суду в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
доКиївського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
У С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги як учаснику бойових дій у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-ХІУ з огляду на рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 та від 27 лютого 2020 року №3-р/2020) у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми, починаючи з 2019 року;

2) зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу як учаснику бойових дій у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-ХІУ з огляду на рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 та від 27 лютого 2020 року №3-р/2020) у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми, починаючи з 2019 року, у розмірі 20344 (двадцять тисяч триста сорок чотири) гривні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано п`ятиденний строк для усунення вказаних у ній недоліків.

11 листопада 2021 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява про зміну предмету позову за змістом якої останній просить суд викласти пункт 2 та 3 прохальної частини позову викласти в наступній редакції:

«- визнати протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги як учаснику бойових дій у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-ХІУ з огляду на рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 та від 27 лютого 2020 року №3-р/2020) у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми, починаючи з 2015 року;

2) зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу як учаснику бойових дій у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-ХІУ з огляду на рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 та від 27 лютого 2020 року №3-р/2020) у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми, починаючи з 2015 року, у розмірі 40174 (сорок тисяч сто сімдесят чотири) гривні.».

До заяви додані докази направлення її копії відповідачу.

Вирішуючи питання про зміну предмету позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною сьомою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Оглянувши заяву про зміну предмету позову, суд зазначає, що позивачем надані докази відправлення такої заяви учасникам справи.

Оскільки заяву про зміну предмета позову позивачем подано відповідно до вимог статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття такої заяви до розгляду.

Крім іншого, суд звертає увагу, що 15.11.2021 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та заяву про долучення доказів.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду обґрунтована тим, що позивачем не пропущений строк звернення до суду, адже про порушене право він дізнався із листів Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 04.10.2021 №56.2.4-465-56.13.1, від 05.10.2021 №56.3.2-465-56.1 та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 05.10.2021 №051-044-179 (з)-14.

Вирішуючи питання про дотримання позивачем строку звернення до суду, Окружний адміністративний суд міста Києва приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, підставою для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України є незаявлення позивачем про поновлення пропущеного строку після відкриття провадження у справі, або якщо підстави, вказані у заяві, є неповажними, або висновки про поважність пропуску строку були передчасними та відсутні інші підстави для поновлення процесуального строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19, визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність / помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність / несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 340/1019/19).

Аналіз змісту положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» безвідносно до прийнятого Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 року №3-р/2020 свідчить, що разова грошова допомога до 5 травня має щорічний характер, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено виплату такої допомоги, як вона обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок.

Отже, з дня отримання відповідної виплати особа, якій призначена така допомога, вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй виплати звернулась до державного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від відповідного органу відповіді на подану нею заяву.

Наведений висновок сформулював Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19.

Разом з тим, будь-яких належних і допустимих доказів вчинення дій, спрямованих на з`ясування підстав виплати грошової допомоги до 5 травня у меншому, як вважає Позивач, розмірі за 2015-2020 роки, позивач не надав.

Посилання позивача на те, що звернення до суду із цим позовом стало можливим лише після отримання ним відповідей від Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про порушення його права на відповідне соціальне забезпечення, а відтак Позивач невідкладно після отримання листів від Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 04.10.2021 №56.2.4-465-56.13.1, від 05.10.2021 №56.3.2-465-56.1 та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 05.10.2021 №051-044-179 (з)-14, звернувся до суду із вказаним позовом у межах встановлених КАС України процесуальних строків, судом оцінюється критично, адже, вважаючи, що грошова допомога до 5 травня у 2015-2020 роках виплачена у меншому, а ні ж гарантовано законом розмірі, останній не був позбавлений можливості реалізувати своє право на судовий захисту у межах визначених КАС України строків із дати отримання грошової допомоги в квітні 2015-2020 років.

Аналогічний за змістом висновок щодо порядку обчислення строків звернення до суду у цій категорії справ висловлено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року у справі №577/3931/16-а.

З урахуванням наведеного суд звертає увагу на те, що у рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п`ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, суд зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Судом враховується, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, що зумовили несвоєчасне звернення до суду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без розгляду в частині позовних вимог щодо невиплати позивачу щорічної грошової допомоги, зокрема, до 5 травня за 2015- 2020 роки.

Керуючись частиною третьою статті 123, статтею 44, пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову в адміністративній справі №640/31417/21.

2. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог щодо невиплати позивачу щорічної грошової допомоги, зокрема, до 5 травня за 2015- 2020 роки - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала оскарженню не підлягає відповідно до статей 293-294 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.В. Аблов