Справа № 460/3373/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 460/3373/21 пров. № А/857/17212/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.;

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року, прийняте суддею Дудар О.М. в м.Рівне в порядку спрощеного позовного провадження, у справі № 460/3373/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить визнання протиправним та скасування рішення управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації, правонаступником якої є відповідач, про відмову в призначенні субсидії; зобов`язати відповідача призначити житлову субсидію на опалювальний період 2020/2021 років без врахування доходів чоловіка; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 20000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні житлової субсидії, оскільки ОСОБА_2 є членом сім`ї лише згідно з нормами Сімейного кодексу України, втім, - не є членом домогосподарства.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань призначення житлових субсидій та допомог малозабезпеченим сім`ям управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації про відмову в призначенні житлової субсидії ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 19.11.2020 №2 0.

Зобов`язано управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації провести розрахунок розміру житлової субсидії позивача на період опалювального сезону 2020/2021 років, виключивши з розрахунку сукупного доходу домогосподарства дохід ОСОБА_2 у сумі 74941,17грн.

Зобов`язано управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 житлової субсидії на період опалювального сезону 2020/2021 років, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації, витрати у виді судового збору у сумі 605,33грн.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивач в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди, з підстав неповного з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає те, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок неправомірних дій.

Вона є пенсіонеркою по віку, має 61 рік, а це вже рахується похилий вік. Згідно лікарського заключення знаходиться під спостереженням в АЗПСМ № 2. Гіпертонічна хвороба II ст.2 ст. ризику ЗСН І ст. та потребує постійного медикаментозного лікування. Рекомендовано уникати стресових ситуацій.

Неодноразово зверталась письмово до Здолбунівського управління соціального захисту населення та в департамент розвитку адміністративних послуг, соціальної, молодіжної політики та спорту Рівненської обласної державної адміністрації із заявами щодо неправомірної відмови в призначенні субсидії, але на всі отримувала, як вважає позивачка, несправедливі, протизаконні відписки, внаслідок чого отримування страждання і приниження.

01.07.2021 Здолбунівським районним судом Рівненської області видано судовий наказ про стягнення заборгованості за теплопостачання, що теж спричинило стрес. Як і отримання 06 серпня 2021 року платіжки за липень 2021 року від КП «Здолбунівкомуненерго», в якій за несплату боргу погрожують арештом коштів, майна.

Просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову та прийняти постанову, якою задоволити позов щодо стягнення моральної шкоди в повному обсязі..

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.311 КАС України.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Ууравління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної районної державної адміністрації (правонаступником якого є Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації) із заявою від 05.11.2020 про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі.

Для призначення соціальної допомоги позивачем 17.11.2020 подана Декларація про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, в якій в Розділі ІІ Дані про членів сім`ї осіб зі складу домогосподарства незалежно від реєстрації їхнього місця проживання (фактичного місця проживання) зазначила чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У примітках вказала, що ОСОБА_2 не зареєстрований та не проживає, є громадянином Польщі, зареєстрований у Польщі.

У поданій 05.11.2020 заяві, позивач вказала, що в Розділі ІІ Декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, ОСОБА_2 зазначений нею як член сім`ї лише з тих підстав, що зареєстрований шлюб наразі не розірвано.

На підставі заяви позивача та доданих до неї документів, відповідачем прийнято рішення, оформлене протоколом № 20 від 19.11.2020, яким відмовлено в призначенні субсидії.

Листом від 27.11.2020 № 4524/01-31/20 відповідач повідомив позивача про те, що заява від 05.11.2020 про призначення житлової субсидії розглянута комісією з питань призначення житлових субсидій та допомог малозабезпеченим сім`ям (протокол № 20 від 19.11.2020). Рішення прийняте комісією з урахуванням норми п.24 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848, а саме: житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства. Однак, в результаті опрацювання субсидію на опалювальний період 2020/2021 роки не призначено, оскільки вартість послуг не перевищує обов`язкового платежу. Додатково повідомлено про те, що управлінням надіслано запит до Департаменту розвитку адміністративних послуг, соціальної молодіжної політики та спорту Рівненської обласної державної адміністрації щодо надання роз`яснення про право комісії призначити субсидію без урахування доходів чоловіка.

Вважаючи відмову у призначенні субсидії протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації про відмову в призначенні ОСОБА_1 житлової субсидії є необґрунтованим, прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання принципів добросовісності та розсудливості, непропорційно без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Разом з тим, суд відмовив у стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки відсутні докази заподіяння позивачеві моральних та/або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також підтвердження причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і завданням позивачеві моральної шкоди.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст.1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

З огляду на встановлені обставини в частині вимог щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не доведено належним чином наявність моральної шкоди на тому рівні негативних емоцій, які б викликали страждання або приниження від дій посадової особи органу державної влади, який саме негативний вплив мали ці дії на позивача та яким доказами підтверджуються наслідки такого впливу, а також не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 21.02.2020 у справі № 363/3520/16-а, від 21.02.2020 у справі № 628/3028/16-а та від 15.04.2020 у справі № 815/63/18.

Отже, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції, покликаючись на скрутне матеріальне становище та те, що сума 1362,00 грн. перевищує п`ять відсотків її річного доходу, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Ставки судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення визначені Законом України Про судовий збір.

Частиною 1 статті 4 Закону України Про судовий збір передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2021 року становить 2270 грн.

Розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Норма зазначеної статті 8 Закону передбачає випадок звільнення, відстрочення, розстрочення сплати судового збору за подання адміністративного позову, предметом якого є захист соціальних прав, лише за умови врахування майнового стану позивача.

При цьому, особа, яка звернулася із клопотанням про звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище, та подати суду відповідні докази.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року при відкритті апеляційного провадження, ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору в сумі 1362,00 грн. до ухвалення рішення у даній справі.

Щодо зазначення позивачкою, що звільненням від сплати судового збору, їй буде забезпечено доступ до правосуддя, то колегія суддів зазначає, що статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

У зв`язку із цим, при здійсненні правосуддя в адміністративних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до статті 8 Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 686/114/16-ц, положення Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи; у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п.44 рішення ЄСПЛ у справі "Kniat v. Poland", заява №71731/01; п.63-64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі "Jedamski and Jedamska v. Poland", заява №73547/01).

Враховуючи додатково долучені позивачкою докази її матеріального становища, а саме отримання пенсії без додаткових доходів, колегія суддів вважає за можливе при даних обставинах зменшити суму судового збору, визначивши такий в розмірі 300,0 грн., що в сукупності з позовними вимогами слід вважати співрозмірним до її майнового стану.

Керуючись ст. ст. 139, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, ст. 8 Закону України «про судовий збір», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі № 460/3373/21 без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 300 (триста) грн 00 коп. за подання апеляційної скарги за реквізитами Отримувач - ГУК Львiв/Галицький р-н/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) 38008294; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача UA1013952; код класифікації доходів бюджету 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); призначення платежу *;101.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула