Справа № 430/1753/21. Поновити апеляційне провадження за ап
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року справа №430/1753/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Бірюкова Ігоря Юрійовича на рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 08 вересня 2021 року (повний текст складено 08 вересня 2021 року в смт. Станиця Луганська) у справі № 430/1753/21 (суддя І інстанції Дьоміна О.П.) за позовом адвоката Бірюкова Ігоря Юрійовича поданого в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Луганській області про скасування постанови від 16.08.2021 року серія ДП18 №617986 по справі про адміністративне правопорушення,-

У С Т А Н О В И В:

19 серпня 2021 року адвокат Бірюков І.Ю. звернувся до Станично-Луганського районного суду Луганської області із позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 , в якій просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №617986 від 16.08.2021 року, якою позивача піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог адвокат зазначив, що 16.08.2021 року інспектором взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Пальчіковим О.Е. винесена постанова серії ДП18 №617986 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП і накладене стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. При цьому з фабули постанови, що оскаржується, вбачається, що позивач, керуючи транспортним засобом OPEL VIVARO, д/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , 16.08.2021 року о 13 год. 03 хв. в с. Новоахтирка, Луганської області на трасі т13-06, 24 км., керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 87 км/год в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45 ПДД "Початок населеного пункту", при дозволеній швидкості 50 км/год. Швидкість руху вимірювалася технічним приладом TRUKAM II TC 008391, похибка +/-2 км/год. При перевірці документів, водій не мав при собі (не надав) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. п. 12.4, 12.10, 12.16 ПДР та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП. На думку адвоката зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню оскільки на відео, що зафіксоване TRUKAM II TC 008391 неможливо встановити, що автомобіль позивача рухався в межах населеного пункту. Крім того, при фіксації швидкості транспортного засобу позивача прилад TRUKAM II TC 008391 знаходився в руках поліцейського, а не на штативі, що суперечить приписам ст. 40 ЗУ "Про Національну поліцію". Також контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, що облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70). с. Новоахтирка, біля якого було зупинено позивача знаходиться під юрисдикцією Щастинського РВП ГУНП в Луганській області. Позивач, після його зупинки, зателефонував на номер "102" до Щастинського РВП, де його запевнили, що співробітники УПП в Луганській області ДПП в постовій відомості на 16.08.2021 року не зазначені, після чого позивачем була викликана слідчо-оперативна група Щастинського РВП ГУНП в Луганській області, співробітники якої зазначили лейтенанту поліції ОСОБА_2 , що він не має права нести службу в цьому районі. А відтак позивач вважав незаконними дії ОСОБА_2 , щодо зупинки його автомобіля та вимоги надати посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також реєстраційного документу на транспортний засіб, тому і не виконав незаконну вимогу щодо надання документів. Крім того, адвокат посилався на Інструкцію з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах Національної поліції України, затвердженої Наказом МВС від 24.04.2020 року за №357, відповідно до якої, щотижня старші служб ГУНП, ТВП, відповідальні посадові особи управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції НПУ, органів поліції охорони НПУ повинні надавати до ЧЧ затверджені графіки чергувань поліцейських підпорядкованих служб, що заступають у складі нарядів поліції на наступний тиждень.

На думку представника позивача відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування, а сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення. Зазначена постанова прийнята без всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому її відповідно до вимог ст. ст. 293 КУпАП, ст. 286 КАС України необхідно скасувати та закрити провадження.

Рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 08 вересня 2021 року у справі № 430/1753/21 у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Судом не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу у якому проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а прийняте судом першої інстанції рішення, яке він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.08.2021 року о 13 год. 24 хв. інспектором взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Луганській області, ДПП лейтенантом поліції Пальчіковим О.Е. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №617986 відносно ОСОБА_1 .

Зі змісту оскаржуваної позивачем постанови вбачається, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом OPEL VIVARO, д/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , 16.08.2021 року о 13 год. 03 хв. в с. Новоахтирка, Луганської області на трасі т13-06, 24 км., керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 87 км/год в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45 ПДД "Початок населеного пункту", при дозволеній швидкості 50 км/год. Швидкість руху вимірювалася технічним приладом TRUKAM II TC 008391, похибка +/-2 км/год. При перевірці документів, водій не мав при собі (не надав) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. п. 12.4, 2.1 А, 2.15 ПДР та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Копія постанови ОСОБА_1 отримана 16.08.2021 року.

Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» - поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно п. 8 ч. 1ст. 23 зазначеного Закону - поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання. Так, відповідно до ст. 14 зазначеного Закону - учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. При цьому учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за №1306.

Так, відповідно до п. 1.1.Правил дорожнього руху - ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.9.Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. В пункті 1.3цих Правил зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пункт 1.10Правил дорожньогоруху визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Пунктом п. 12.4.Правил дорожнього руху України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів,зупинки, стоянки,проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно статті 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 77 КАС- якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Так, позивач та його представник зазначали про незаконність використання поліцейськими приладів із функціями фото- та відео фіксації не у автоматичному режимі, з чим суд не погоджується з огляду на таке:

Лазерний вимірювач швидкості ТruСаm LТІ 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року за №UА-МІ/І- 2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LТІ 20/20 ТruСаm», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12. Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України. Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для ТruСаm визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року за №437 і становить 1 рік. Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення ії результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року за №193. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/20055, виданого ДП Укрметртестстандарт» від 15 листопада 2020 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №С0С0517, є придатним до застосування.

При цьому, необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCam LTI 20/20» виробництва LaserTechnologylnc також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року №04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Е. від 04 жовтня 2018 року. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

Відповідно до підп. 9 ч. 1ст. 31 Закону України від 02 липня 2015 року за №580-VIII "Про Національну поліцію"- поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису . Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40зазначеного Закону - поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил.

Крім того ч. 1 ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно дост.72КАС України - доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КАС України - достовірними та достатніми є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Отже, наданий представником відповідачем відеозапис може слугувати доказом в справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм даного Кодексу.

При перегляді відеозапису №_73200_0816_130309.avi з лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TRUKAM II, наданого представником відповідача - між 01 та 02 секундами на відеоряді програмним забезпеченням приладу відображається цифрові показники, які фіксує прилад. Кліп №1094, швидкості 87км/год ліміт швидкості 73 км/год серійний номер приладу ТС008391, дистанція 404,4 метри до цілі. Приладом здійснене захоплення цілі та фіксація швидкості автомобіля OPEL VIVARO, д/н НОМЕР_1 .

Також на підтвердження вказаних показників на диск представником відповідача додано скріншоти з відеоряду зафіксованого приладом _73200_0816_ 130309_F0022.jpg. похибка в +2 км/год вже врахована, а перевищення швидкості становить 37 км/год.

Адреса вчинених позивачем правопорушень відноситься до меж населеного пункту, позначеного дорожнім знаком 5.45 "Початок населеного пункту" та дорожнім знаком 5.70 "Фото-відеофіксування порушень ПДР", що попереджає водіїв про здійснення контролю за дотриманням ними швидкісного режиму.

На сайті за посиланням http://patrol.police.gov.ua Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на сторінці http://patrol.police.gov.ua/2021/03/19prylady-trucam -zbilshyemo-kilkist-dilynok-na-yakyh-patrulni-vymiryuvatymut-shvydkist - ця ділянка дороги внесена до переліку ділянок автодоріг держави, на яких територіальні (відокремлені) підрозділи ДПП здійснюють контроль швидкісного режиму. Вказаний контроль здійснюється за допомогою лазерних вимірювачів швидкості ТruСаm та для інформування учасників дорожнього руху встановлені дорожні знаки 5.45 "Початок населеного пункту" та 5.70 "Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху".

Посилання позивача та його представника на те, що використання приладу TruCam в ручному режимі суперечить вимогам законодавства де зазначено, що фіксація швидкості руху автомобілів повинна здійснюватись лише в автоматичному режимі, є незмістовними, оскільки лазерний вимірювач відноситься до ручних вимірювачів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. При цьому саме вимірювання прилад здійснює автоматично.

Будь-яких належних і допустимих доказів, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, позивачем та його представником надано не було.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції, лише висловлено суб`єктивну думку, що не має нормативного та доказового підґрунтя.

Посилання позивача на те, що йому не надано відповідачем можливості скористуватися правовою допомогою, суд оцінює критично, оскільки законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку. Також позивач не довів, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

Наведені обставини підтверджуються відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, із зазначених відео вбачається, що позивачу було роз`яснено причину зупинки, права водія, а також повідомлено особу поліцейського. Крім того, позивачу було надано для огляду на його вимогу підтвердження вчинення останнім порушення правил, а саме перевищення швидкості, яке було зафіксоване приладом ТruСаm, а також представник відповідача намагався надати позивачу для огляду свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, де лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів ТruСаm є придатним до застосування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП України про порушення позивачем пункту 12.4Правил дорожнього руху. Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Розглядаючи вимоги позивача в частині протиправності та необґрунтованості постанови, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП суд приходить до наступного:

Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за №1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення.

Встановлено, що доказом в справі згідно ст. 251 КУпАП є і відеозапис порушення з відео-реєстратора службового автомобіля та нагрудних камер поліцейських.

З метою всебічного та об`єктивного дослідження обставин у справі судом переглянуто відеозапис подій, зроблений 16.08.2021 року за допомогою службової нагрудної відеокамери на одязі поліцейських, який наданий суду представником відповідача, лейтенантом поліції Пальчіковим О.Е. та знаходиться в матеріалах адміністративної справи.

Так, за результатами перегляду відеозаписів, встановлено, що відеозапис, зроблений 16.08.2021 року і містить фіксацію події, з якої вбачається, що вимогу поліцейського Губіч І.М. проігнорував та не пред`явив документи, передбачені п. 2.1Правил дорожнього руху України,а саме - водійське посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно ч. 1ст.126КУпАП - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно ч. 5 ст.14Закону України «Про дорожній рух» - учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 2.1 Правил дорожньогоруху України - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водіїв наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Підпункт (а) пункту 2.4 зазначених Правил визначає, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 11 ч. 1ст.23Закону України «Про Національнуполіцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожньогоруху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, в тому числі у випадку, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст.35Закону України «Про Національнуполіцію» - поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Відповідно до статті 16Закону України «Про дорожнійрух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року за №340із змінами та доповненнями, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Посвідчення водія відповідної категорії дійсне протягом 30 років з дати його видачі, крім посвідчення водія, що видане особі вперше. Посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом.

З дослідженого судом відеозапису, який надано представником відповідача та додано до матеріалів справи вбачається, що позивач не пред`явив документи для перевірки на вимогу поліцейського.

При цьому посилання позивача та його представника на те, що ОСОБА_1 не надав документи, оскільки вважав дії ОСОБА_2 незаконними є повністю необґрунтованими, спростовані змістом відеозапису. В даному випадку слід наголосити, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Така правова позиція неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у справі №465/6677/16-а від 21 листопада 2018 року, у справі №524/126/17 від 16 серпня 2019 року, у справі №545/3654/16-а від 19 лютого 2020 року.

Також доводи позивача щодо відсутності у поліцейського доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а тому мало місце неправомірне притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі і пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові по справі за №127/19283/17 від 25.09.2019 року, в якій зазначено наступне:

«Верховний Суд наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Водночас, на думку скаржника, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною. Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.»

Слід наголосити, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Верховний Суд також звернув увагу на те, що притягнення особи до відповідальності та накладення стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог правил дорожньогоруху не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи (постанова від 25.09.2019 року у справі за №127/19283/17).

Отже суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було надано вичерпні докази вчинення ОСОБА_1 16.08.2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно із ч. 3ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про залишення оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача адвоката Бірюкова Ігоря Юрійовича на рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 08 вересня 2021 року у справі № 430/1753/21 - залишити без задоволення.

Рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 08 вересня 2021 року у справі № 430/1753/21 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць