Справа № 200/910/19-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 200/910/19-а

адміністративне провадження № К/9901/32911/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду :

головуючої судді- Блажівської Н.Є.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

за участі:

секретаря судових засідань: Жураковської Б.М.,

представника Відповідача: Пономарьова А.О.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області (правонаступник - Головне управління ДПС у Донецькій області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України)

на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 3 липня 2019 року (суддя Голуб В.А.)

та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року (головуючий суддя Сіваченко І. В., судді Блохін А. А., Компанієць І. Д.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105"

до Головного управління ДПС у Донецькій області (правонаступник - Головне управління ДПС у Донецькій області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1.Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105" (надалі також - ТОВ "Збагачувальна фабрика № 105") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (надалі також - ГУ ДФС у Донецькій області; правонаступник - Головне управління ДПС у Донецькій області), в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просило скасувати рішення від 26 листопада 2018 року № 3, а також податкові повідомлення-рішення від 26 листопада 2018 року № , № в частині застосування штрафу у розмірі 50 %, 75 %, а також нарахування пені.

Позовні вимоги у викладеному вище обсязі обґрунтовані доводами, що рішення від 26 листопада 2018 року № 3 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 1215269,36 грн є необґрунтованим, оскільки підприємство Позивача зареєстровано в зоні проведення антитерористичної операції, що триває на території Донецької і Луганської областей та звільнено від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, натомість ГУ ДФС у Донецькій області неправомірно вимагає від нього виконання таких обов`язків зі сплати єдиного внеску до закінчення антитерористичної операції, а також нараховує штрафні санкції за несвоєчасну його сплату.

Крім того, зазначив, що, застосовуючи штраф у розмірі 50 %, 75 % на підставі податкових повідомлень-рішень № , № за повторно та втретє вчинене порушення, Відповідачем не враховано відсутність акта перевірки та податкового повідомлення-рішення, якими було б зафіксовано вчинення Позивачем аналогічного порушення.

1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 3 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105" задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 1 215 269, 36 грн (один мільйон двісті п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят дев`ять гривень тридцять шість копійок), яке винесено відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105". Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 26 листопада 2018 року № в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105" штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 927 861, 95 грн (дев`ятсот двадцять сім тисяч вісімсот шістдесят одна гривня дев`яносто п`ять копійок) та нарахування пені у розмірі 63 045, 99 грн (шістдесят три тисячі сорок п`ять гривень дев`яносто дев`ять копійок). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 26 листопада 2018 року № в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105" штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 78 742, 76 грн (сімдесят вісім тисяч сімсот сорок дві гривні сімдесят шість копійок) та нарахування пені у розмірі 9 596, 96 грн (дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість гривень дев`яносто шість копійок). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105" суму судового збору у розмірі 19 210, 00 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень).

Ухвалюючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105", будучи зареєстрованим на території, на якій здійснювалась антитерористична операція, та перебуваючи на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція, звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Крім того, суди зазначили, що в діях Позивача не вбачається ознак повторності, оскільки вказані порушення податкового законодавства були виявлені однією перевіркою, а Відповідачем при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень визначено розмір штрафу на підставі статті 127 Податкового кодексу України, тобто за ненарахування, неутримання та/або несплату податку на доходи фізичних осіб взагалі, нараховано з ознаками повторності та як за такі, що здійснені втретє. Отже, при розрахунку штрафних санкцій, що передбачені статтею 127 Податкового кодексу України, Відповідачем помилково розраховано відсоток штрафної санкції, а саме визначено порушення як неодноразові.

Вважаючи безпідставним нарахування пені на підставі податкових повідомлень-рішень, суди попередніх інстанцій виходили із наявності засвідчених сертифікатами Торгово-промислової палати України форс-мажорних обставин.

1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована доводами Відповідача про те, що наявність у Позивача сертифікату не є підставою для несплати податкових зобов`язань, та не є обставиною, що звільняє платника податку від відповідальності за несплату узгоджених грошових зобов`язань, а лише засвідчує факт, який повинен братись до уваги контролюючим органом для надання платникові розстрочення/або відстрочення сплати таких зобов`язань (у разі прийняття відповідного рішення) через обставину непереборної сили.

Представник Позивача надіслав відзив на касаційну скаргу, доводи якого дублюють зазначені у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій висновки. У відзиві представник Позивача просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

У судове засідання суду касаційної інстанції представник Позивача не з`явився, хоч був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду.

2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами проведеної Відповідачем документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105" складено акт від 12 листопада 2018 року №1287/05/99-14/31832110.

Згідно з висновками акта перевірки Позивачем порушено, зокрема, вимоги:

- підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14, статті 18, абзацу 2 пункту 57.1 статті 57, підпунктів 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1, статті 168, абзацу "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в частині:

1) не сплати (перерахування) до бюджету нарахованого (утриманого) податку на доходи фізичних осіб в сумі 1 358 928,16 грн, в тому числі за: червень 2017 року в сумі 280, 84 грн, липень 2017 року в сумі 53 501, 86 грн, вересень 2017 року в сумі 49 546, 31 грн, жовтень 2017 року в сумі 98 942, 32 грн, грудень 2017 року в сумі 128481,11 грн, січень 2018 року в сумі 154 117, 98 грн (в тому числі утриманого із нарахованих сум дивідендів 792, 10 грн), лютий 2018 року в сумі 133 551, 45 грн, березень 2018 року в сумі 135 234, 06 грн, квітень 2018 року в сумі 140 615, 78 грн, травень 2018 року в сумі 147 629, 17 грн, червень 2018 року в сумі 142 685, 63 грн, липень 2018 року в сумі 117777, 71 грн, серпень 2018 року в сумі 56 563,94 грн;

2) несвоєчасної сплати (перерахування) до бюджету нарахованого (утриманого) податку на доходи фізичних осіб під час виплати оподатковуваного доходу в сумі 1241950,78 грн, в тому числі: нарахованого (утриманого) із сум заробітної плати в сумі 1229 463,94 грн в тому числі за періоди: вересень 2016 року в сумі 126 036, 98 грн, жовтень 2016 року в сумі 122 239, 92 грн, березень 2017 року в сумі 60 355, 69 грн, квітень 2017 року в сумі 155 688, 01 грн, травень 2017 року в сумі 129 530, 10 грн, червень 2017 року в сумі 142 827, 30 грн, липень 2017 року в сумі 76 943, 58 грн, серпень 2017 року в сумі 144 336, 94 грн, вересень 2017 року в сумі 94 917,00 грн, жовтень 2017 року в сумі 18 343,76 грн, листопад 2017 року в сумі 142 474, 66 грн, грудень 2017 року в сумі 6 520,00 грн, січень 2018 року в сумі 1 250, 00 грн, лютий 2018 року в сумі 1 400, 00 грн, березень 2018 року в сумі 1 000, 00 грн, квітень 2018 року в сумі 2 000, 00 грн, травень 2018 року в сумі 600, 00 грн, червень 2018 року в сумі 3 000, 00 грн; нарахованого (утриманого) із сум нарахованих дивідендів в сумі 12486, 84 грн за січень 2018 року,

- підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14, статті 18, абзацу 2 пункту 57.1 статті 57, підпунктів 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1, статті 168, абзацу "а" пункту176.2 статті 176, підпункту 1.4 пункту 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в частині:

1) не сплати (перерахування) до бюджету нарахованого (утриманого) військового збору в сумі 97 549, 91 грн, в тому числі за: серпень 2014 року в сумі 5 679, 22 грн, вересень 2014 року в сумі 6 211, 04 грн, жовтень 2014 року в сумі 6 219, 44 грн, листопад 2014 року в сумі 6 223, 43 грн, січень 2018 року в сумі 5 543, 44 грн, лютий 2018 року в сумі 10 871, 92 грн, березень 2018 року в сумі 10 471, 04 грн, квітень 2018 року в сумі 10 736, 27 грн, травень 2018 року в сумі 11 818, 87 грн, червень 2018 року в сумі 9 165, 44 грн, липень 2018 року в сумі 9 869, 21 грн, серпень 2018 року в сумі 4740, 09 грн;

2) несвоєчасної сплати (перерахування) до бюджету нарахованого (утриманого) військового збору під час виплати оподатковуваного доходу в сумі 642 564, 38 грн, в тому числі за: серпень 2014 року в сумі 84, 31 грн, жовтень 2014 року в сумі 75, 88 грн, грудень 2014 року в сумі 6 507, 67 грн, січень 2015 року в сумі 7 520, 54 грн, лютий 2015 року в сумі 4 877, 83 грн, березень 2015 року в сумі 7 080 ,68 грн, квітень 2015 року в сумі 7348, 85 грн, травень 2015 року в сумі 7 619, 42 грн, червень 2015 року в сумі 7263, 94 грн, січень 2016 року в сумі 7 930, 85 грн, лютий 2016 року в сумі 7 668, 30 грн, березень 2016 року в сумі 7 908, 64 грн, вересень 2016 року в сумі 10513,50 грн, жовтень 2016 року в сумі 10 228, 79 грн, лютий 2017 року в сумі 8 901,61 грн, квітень 2017 року в сумі 6 332, 05 грн, травень 2017 року в сумі 10 920, 21 грн, червень 2017 року в сумі 6 360, 68 грн, липень 2017 року в сумі 10 972, 42 грн, серпень 2017 року в сумі 11 138, 43 грн, вересень 2017 року в сумі 8 035, 00 грн, жовтень 2017 року в сумі 9 953, 87 грн, листопад 2017 року в сумі 11 052, 01 грн, грудень 2017 року в сумі 3 481, 90 грн, січень 2018 року в сумі 1 250, 00 грн, лютий 2018 року в сумі 618, 63 грн, березень 2018 року в сумі 961, 91 грн, квітень 2018 року в сумі 1 300, 00 грн, травень 2018 року в сумі 600, 00 грн, червень 2018 року в сумі 3 000, 00 грн;

- абзацу 2 пункту 1 частини першої статті 4, пунктів 1, 4 частини другої статті 6, абзаців 1 та 2 пункту 1 частини першої статті 7, частини п`ятої статті 8, частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині:

1) заниження бази нарахування єдиного внеску на загальну суму 2 955 386, 15 грн, в тому числі за травень 2018 року в сумі 842 248, 86 грн, червень 2018 року в сумі 822703, 93 грн, липень 2018 року в сумі 692 999, 21 грн, серпень 2018 року в сумі 328 869, 38 грн, вересень 2018 року в сумі 268564, 77 грн та заниження суми нарахованого єдиного внеску на загальну суму 624033, 54 грн, в тому числі за травень 2018 року в сумі 178 089, 00 грн, червень 2018 року в сумі 174219, 44 грн, липень 2018 року в сумі 147 839, 67 грн, серпень 2018 року в сумі 68 675,85 грн, вересень 2018 року в сумі 55 209, 58 грн;

2) своєчасно не нарахування єдиного внеску на загальну суму 2 104 240, 89 грн, в тому числі за травень 2017 року в сумі 177 788, 55 грн, червень 2017 року в сумі 176656, 03 грн, липень 2017 року в сумі 165 018, 13 грн, серпень 2017 року в сумі 176247, 65 грн, вересень 2017 року в сумі 176 503, 75 грн, жовтень 2017 року в сумі 154 754, 60 грн, листопад 2017 року в сумі 183 487, 51 грн, грудень 2017 року в сумі 166 256, 06 грн, січень 2018 року в сумі 191 060, 12 грн, лютий 2018 року в сумі 180611, 86 грн, березень 2018 року в сумі 175 585, 37 грн, квітень 2018 року в сумі 180271, 26 грн.

На підставі виявлених порушень податковим органом 26 листопада 2018 року прийнято: - рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 1 215 269,36 грн;

- податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені, а саме за податковим зобов`язанням у розмірі 1 358 136, 06 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1 267 395,97 грн та нараховано пеню на всю суму у розмірі 63 045, 99 грн;

- податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені, а саме за податковим зобов`язанням у розмірі 118 549, 91 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 108 380, 24 грн та нараховано пеню на всю суму у розмірі 9 596, 96 грн.

При цьому із розрахунків до податкових повідомлень-рішень слідує, що штрафні санкції також застосовано у кратному розмірі, а саме 25 % за перше порушення, 50 % за друге та 75 % за третє відповідно. Водночас, пеню нараховано контролюючим органом саме за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання.

До матеріалів справи Позивачем додано лист Донецької торгово-промислової палати від 21 грудня 2018 року № 600/12.1-21-03, відповідно до якого зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105" звільнено від сплати єдиного внеску на підставі норм чинного законодавства.

У Позивача наявні сертифікати Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 7038 від 25 листопада 2016 року та №7054 від 01 грудня 2016 року, якими з 20 травня 2014 року та 30 травня 2014 року по 04 грудня 2014 року засвідчено для Позивача настання форс-мажорних обставин при дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів .

Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105" зареєстроване в м. Селидове (смт. Цукурине), тобто на території, на якій здійснювалась антитерористична операція (розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України").

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань Позивач перебував на обліку у Покровській ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області.

3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

3.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Надаючи правову оцінку висновкам судів та доводам сторін в частині застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини між Позивачем та Відповідачем, колегія суддів звертає увагу на таке.

За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо рішення від 26 листопада 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 1 215 269,36 грн. Суд звертає на наступне правове регулювання.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 8 липня 2010 року (надалі також - Закон № 2464-VI).

За правилами частини другої статті 6 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до частини одинадцятої статті 9 цього Закону у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Статтею 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року № 1669-VII (надалі також - Закон №1669-VII; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Отже, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року.

Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України на час спірних правовідносин не приймався.

Крім того, Законом № 1669-VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внесено зміни до Закону № 2464-VI та доповнено його розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" пунктом 9-3, яким передбачено, що платники єдиного внеску, визначені, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону №1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці" від 02 березня 2015 року № 219-VIII пункт 9-3 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI в редакції Закону 1669-VII слід вважати пунктом 9-4.

Сукупність наведених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що підставою для звільнення платника єдиного внеску від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо його вчасної сплати є факт перебування такого платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, Суд при розгляді цієї справи звертає увагу на наявність конкретної і послідовної практики застосування вищенаведених норм Податкового кодексу України Верховним Судом, як судом касаційної інстанції, висновки якого щодо застосування норм права підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Аналогічне правозастосування викладене і в постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року (справа № 812/1685/16), від 31 липня 2020 року (справа №812/73/17).

Відповідно до додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" м. Селидове (смт. Цукурине), що є місцезнаходженням юридичної особи, а так само м. Покровськ (де знаходиться податковий орган, на обліку у якого перебував Позивач) віднесені до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

А відтак, оскільки Позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилась антитерористична операція, він в силу вимог Закону №1669-VII не несе фінансової відповідальності за порушення вимог Закону № 2464-VI за спірний у цій справі період.

Слід зазначити, що Закон № 2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

При цьому згідно з положеннями Закону №1669-VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) достатньою підставою, зокрема, для звільнення від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо вчасної сплати єдиного внеску є встановлення факту знаходження платника податку на обліку в податкових органах, розміщених на території проведення антитерористичної операції.

В свою чергу, подання сертифіката Торгово-промислової палати України як умови для звільнення від штрафу та/або пені за несвоєчасне та/або не в повному обсязі нарахування, обчислення чи сплату єдиного внеску є необґрунтованою вимогою з боку органу доходів та зборів.

Наведені висновки щодо застосування зазначених норм права викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 листопада 2018 року у справі №812/292/18 (Пз/9901/22/18) за позовом Обласної комунальної установи "Луганський обласний центр підтримки молодіжних ініціатив та соціальних досліджень" до ГУ ДФС у Луганській області про скасування рішення.

З урахуванням наведеного, законним та обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що рішення Відповідача від 26 листопада 2018 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 26 листопада 2018 року №, № в частині пені та застосування штрафу у розмірі 50 %, 75 %, колегія суддів зазначає таке.

Ключовим питанням у цій справі, що постало перед судами, є визначення факту повторності вчинення податкового правопорушення у розумінні статті 127 ПК України, положення якої застосовано судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин, та, відповідно, вирішення правомірності застосування до Позивача штрафних санкцій у розмірі 50% та 75% за змістом санкції цієї статті.

Так, кожний встановлений контролюючим органом факт несплати податку до або під час виплати доходу є податковим правопорушенням.

Кваліфікуючою ознакою податкового правопорушення є повторність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень.

Згідно з пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відтак, положеннями статті 127 Податкового кодексу України встановлено відповідальність платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

Кожний встановлений контролюючим органом факт несплати податку до або під час виплати доходу є податковим правопорушенням.

Кваліфікуючою ознакою податкового правопорушення є повторність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень.

Кваліфікуючою ознакою для застосування відповідальності відповідно до статті 127 ПК України в даному спорі є порушення саме податковим агентом встановлених правил щодо утримання податку у джерела виплати доходу.

Статтею 127 ПК України (чинною на час спірних правовідносин у цій справі) було встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 ПК України), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу. Розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості допущених податкових правопорушень, незалежно від того, що виявлено такі порушення контролюючим органом може бути в межах однієї перевірки.

На підставі аналізу зазначених норм права судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21 січня 2020 року у справі №820/11382/15 зробила правовий висновок, що несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків є підставою для накладення штрафу згідно зі статтею 127 ПК України. Розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

Тобто, за наведеного правового регулювання в контексті встановлених обставин у цій справі суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків, що застосування штрафу у розмірі 50% та 75% суми податку можливе у разі встановлення контролюючим органом повторності порушення протягом 1095 днів, яке зафіксовано в акті перевірки та, як наслідок, у податковому повідомленні-рішенні.

Вирішуючи питання щодо правомірності застосування до платника податків штрафів, визначених статтею 127 ПК України, слід з`ясовувати, чи була проявлена з боку такого платника протиправна бездіяльність у вигляді ненарахування, неутримання та/або несплати податкового зобов`язання.

Як уже зазначалось, правопорушенням за статтею 127 ПК України є бездіяльність податкового агента, тобто ненарахування, неутримання, несплата, неперерахування податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу. Таким чином, для застосування відповідальності у вигляді штрафних санкцій за статтею 127 ПК України слід з`ясувати, яка з подій сталась першою: виплата доходу чи сплата податку, хоча і з порушенням граничного строку сплати. Якщо до моменту виплати доходу на користь громадян податковий агент, хоча із порушенням передбаченого статтею 168 ПК України строку, сплачує суму податку, то застосуванню підлягає стаття 126 ПК України. Аналогічні наслідки мають місце у разі їх одночасної сплати. Якщо ж виплата доходу передувала сплаті податку, податковий агент має нести відповідальність на підставі статті 127 ПК України.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) податку на доходи фізичних осіб, як визначено статтями 127, 168 ПК України, є обов`язком платника податків. При цьому подальша сплата такого податку після факту виплати доходу не може нівелювати цей обов`язок.

Невиконання вказаного обов`язку утворює склад податкового правопорушення із формальним складом, відповідальність за яке передбачена пунктом 127.1 статті 127 ПК України, і це правопорушення вважається закінченим з моменту виплати доходу без сплати (перерахування) податку. З цього ж моменту виникають підстави для настання відповідальності.

Разом з тим, у цій справі суди попередніх інстанцій, формулюючи висновки про неправомірність застосування до Позивача штрафних санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням за несвоєчасно сплачене узгоджене грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб не з`ясували, коли саме Позивачем було сплачено ПДФО та військовий збір: до, одночасно з, чи після виплати доходу на користь фізичних осіб. Вказані обставини мають істотне значення для вирішення питання щодо правомірності притягнення Позивача до відповідальності за статтею 127 ПК України.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2020 року по справі №817/1272/18.

З урахуванням наведеного, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про необхідність скасування податкових повідомлень-рішень від 26 листопада 2018 року № , № в частині застосування штрафу у розмірі 927 861,95 грн та 78742,76 грн відповідно не ґрунтуються на правильному застосуванні норм права. Таким чином, рішення в цій частині підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо висновків судів про неправомірне нарахування Відповідачем пені на підставі наведених вище податкових повідомлень-рішень, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з положеннями пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається:

- при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

За змістом пункту 129.4 статті 129 ПК України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день. На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1. 3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Згідно з частиною 10 Закону 1669-VII протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Суди попередніх інстанцій, вважаючи сертифікати Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 7038 від 25 листопада 2016 року та № 7054 від 01 грудня 2016 року, якими з 20 травня 2014 року та 30 травня 2014 року по 4 грудня 2014 року, такими, що звільняють Позивача від відповідальності у вигляді пені за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань ,взагалі не перевірили за який період виникли відповідні зобов`язання. Не надано судами належної оцінки й тому, чи засвідчені відповідними сертифікатами обставини непереборної сили з 20 травня 2014 року та 30 травня 2014 року по 4 грудня 2014 року та чи могли такі засвідчувати об`єктивну неможливість сплати відповідних грошових зобов`язань у період, за який Відповідачем визначений до сплати розмір пені.

Такий підхід відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 5 березня 2021 року у справі №805/1079/17-а.

Оскільки прийняття правильного по суті спору рішення вимагає додаткового встановлення обставин цієї справи, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, ухвалені у справі судові рішення у частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 листопада 2018 року № , № в частині нарахування пені підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків та прийняття рішення.

Вказані вище обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій у цій частині позовних вимог.

В свою чергу, вимоги частин четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Доказами в адміністративному судочинстві, відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частина друга цієї статті).

Відповідно до частини третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

При цьому, суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами тільки після того, як проведено всі дії, необхідні для повного та всебічного з`ясування обставин справи, перевірено всі вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, та вичерпано всі можливості збирання й оцінки доказів.

З урахуванням викладеного, керуючись нормами права, що підлягають застосуванню у даній справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції в частині, оскільки під час розгляду справи порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Донецькій області від 26 листопада 2018 року № в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика №105" штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 927 861, 95 грн та нарахування пені у розмірі 63 045, 99 грн та № в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105" штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 78 742, 76 грн та нарахування пені у розмірі 9 596, 96 грн.

Суд наголошує, що виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права. Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, достатніми, належними та допустимими.

3.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Згідно з частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Верховний Суд вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та податкових повідомлень-рішень від 26 листопада 2018 року № , № в частині застосування штрафу у розмірі 927 861, 95 грн та 78 742, 76 грн, а також пені ухвалені без повного встановлення обставин, що мають значення для вирішення спору, а тому у цій частині судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Судові рішення відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України також підлягають залишенню без змін в частині стягнення судових витрат у розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас в іншій частині рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 3, 344, 349, 350, 351, 353, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області (правонаступник - Головне управління ДПС у Донецькій області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України) задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 3 липня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року скасувати в частині:

- задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Донецькій області від 26 листопада 2018 року № в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105" штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 927 861, 95 грн та нарахування пені у розмірі 63 045, 99 грн та № в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика № 105" штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 78 742, 76 грн та нарахування пені у розмірі 9 596, 96 грн;

- стягнення судового збору у розмірі 9035,50 грн.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 3 липня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н.Є. Блажівська

Судді О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх