Справа № 320/5318/20
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2021 року № 320/5318/20
Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільнені, передбаченої ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей без урахування винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , грошової допомоги при звільнені, з урахуванням винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просив здійснити перерахунок та виплату вихідної допомоги при звільненні з урахуванням винагороди із кіберзахисту. Проте, листом від 12.06.2020 року військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що не вбачає підстав для здійснення перерахунку, оскільки у відповідності до розділу 1 п.2 абз. 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України винагороди не включені до додаткових видів грошового забезпечення. Позивач вважає, що така бездіяльність військової частини НОМЕР_1 є протиправною, та такою, що порушує його права.

Ухвалою суду від 22.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі без проведення судового засідання.

Відповідач, заперечуючи проти позову, надав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав з тих підстав, що винагорода за виконання завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту не належить до додаткових щомісячних видів грошового забезпечення, які включаються до переліку виплат для розрахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Позивачем подано додаткові письмові пояснення в яких останній підтримав позовні вимоги та зазначив, що доводи відповідача не спростовують позицію позивача викладену в позовній заяві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 , проходив військову службу в Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України. Нарахування та виплата грошового забезпечення здійснювалась військовою частиною НОМЕР_1 . Наказом Міністра оборони України №170 від 14.04.2020 року, позивач був звільнений у відставку, за станом здоров`я, з посади начальника військ зв`язку та інформаційних систем - заступника начальника штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 06.05.2020 року №88 позивача було виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Києво-Святошинського РВК Київської області. Даним наказом позивачу було визначено здійснити виплату одноразової грошової допомоги по звільненню за 35 календарних років.

На підставі даного наказу, військовою частиною НОМЕР_1 , позивачу була виплачена вихідна допомога. Втім, вихідна допомога була виплачена без врахування винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту.

21 травня 2020 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просив здійснити перерахунок та виплату вихідної допомоги при звільненні з урахуванням винагороди із кіберзахисту.

Листом від 12.06.2020 року військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що не вбачає підстав для здійснення перерахунку, оскільки у відповідності до розділу 1 п.2 абз. 2 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України» винагороди не включені до додаткових видів грошового забезпечення.

Позивач, вважаючи, що він має право на виплату суми одноразової вихідної допомоги при звільненні - звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, основними засадами державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі визначено Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Станом на 06 травня 2020 року вислуга позивача в Збройних Силах України складала в календарному обчисленні 35 років 09 місяців 02 дні, що підтверджується витягом з командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №88 від 06.05.2020.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захиствійськовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні щомісячні види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України №337 від 21 лютого 2018 року «Деякі питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців», було встановлено, що військовослужбовцям Збройних Сил України, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпеченням кібербезпеки та кіберзахисту, щомісяця виплачується винагорода у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років. Граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Рішенням Міністра оборони України від 27.05.2019 року №5763/з/3 було встановлено розмір винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту. У структурних підрозділах Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, органах військового управління та військових навчальних закладах, наукових установах та організаціях - 20 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; у військових частинах - 30 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Підпунктом 10 пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 20.05.2019 року №14 ДСК «Про затвердження Переліку структурних підрозділів Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, органів військового управління, військових частин, військових навчальних закладів, установ, організацій Міністерства оборони України та Збройних Сил України, посад військовослужбовців Збройних Сил України, які пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, та яким виплачується щомісячна винагорода», посаду начальника військ зв`язку та інформаційних систем - заступника начальника штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України було віднесено до посад, яким виплачується щомісячна винагорода за виконання завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту.

Таким чином, з червня 2019 року позивач отримував щомісячну винагороду за виконання завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту у складі свого місячного грошового забезпечення.

Частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому, стаття 15 цього Закону не надає Міністру оборони України повноважень змінювати, визначати розмір чи встановлювати, які види грошового забезпечення включаються при визначенні одноразової грошової допомоги при звільненні.

Інструкція, затверджена наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 значно звужує зміст статей 9 та 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки ч. 2 ст.9 Закону передбачено значно більший перелік складових грошового забезпечення військовослужбовців, ніж Інструкціями Міністра оборони України.

В ієрархії нормативно-правових актів Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має вищу юридичну силу, ніж накази Міністра оборони України, а тому має застосовуватися закон, який має вищу юридичну силу.

При визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-XII, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 року по справі №826/14564/17, від 16 травня 2019 року по справі №826/11679/17, від 31 липня 2019 року по справі №826/3398/17, від 08 серпня 2019 року по справі №802/955/17-а, від 22.10.2019 року по справі №826/2447/18, від 05 грудня 2019 року у справі №295/5200/18, від 24 березня 2020 року по справі №810/2734/17 тощо.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні Великода проти України від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач має право на отримання грошової допомоги у відповідності до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ.

Відтак, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не виплати ОСОБА_1 , грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , грошової допомоги при звільнені, з урахуванням винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1681,60 грн.. Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі у сумі 1681,60 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не виплати ОСОБА_1 , грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , грошової допомоги при звільнені, з урахуванням винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп..

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.