Справа № 640/6015/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
22 листопада 2021 року м. Київ № 640/6015/20
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративній справі
за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві

Київського міського військового комісаріату

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16), ІНФОРМАЦІЯ_1 (04112, м. Київ, вул. Парково-Сирецька,19), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Київського міського військового комісаріату щодо складення та подання до Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 без зазначення додаткових видів грошового забезпечення, а саме: премії і надбавки за особливо важливі завдання, та зобов`язати Київський міський військовий комісаріат скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням розміру посадового окладу , окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років та наступних додаткових видів грошового забезпечення, а саме: роботи з таємними виробами , носіями, документами, премії та надбавки за особливо важливі завдання;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо зменшення при перерахунку пенсії ОСОБА_1 відсотку грошового забезпечення з 90% до 70% , виключення таких складових, як роботи із таємними виробами, носіями, документами, премії і надбавки за особливо важливі завдання, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у порядку та розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", виходячи із відсоткового значення розміру 90% сум грошового забезпечення, з врахуванням складових: посадового окладу, окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років, роботи з таємними виробами, носіями, документами, надбавки за особливо важливі завдання, премії та провести відповідні виплати, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01.01.2018 року, з одночасним нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів з виплати сум пенсії у заниженому розмірі, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України 103 від 21.02.2018 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", станом на дату виплати заборгованості у відповідному місяці.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2021 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: Визнати протиправними дії Київського міського військового комісаріату щодо складення та подання до Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 без зазначення додаткових видів грошового забезпечення та зобов`язати Київський міський військовий комісаріат скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року залишено без змін.

28 жовтня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.11.2020 року у справі №640/6015/20.

Вказана заява мотивована тим, що ГУ ПФУ в м. Києві не повідомлено коли будуть виплачені ОСОБА_1 нараховані відповідно до рішення суду грошові кошти. Зауважив, що ГУ ПФУ в м. Києві вказане рішення суду не виконується, виплати перерахованої пенсії ОСОБА_1 досі проведено не було, а відтак вбачається наявність об`єктивних підстав вважати, що за відсутності судового контролю судове рішення залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Розглянувши заяву представника позивача про встановлення судового контролю, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 2 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, з огляду на вказані вище норми чинного законодавства, є обов`язковим для учасників справи та забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частин 1 та 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, вказаною нормою Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Суд зауважує, що Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Водночас, суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для його (рішення) виконання.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у справі №640/6015/20.

Керуючись статтями 243, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

У Х В А Л И В:
1. В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №640/6015/20 - відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.ст.293-297 КАС України.

Суддя Н.Г. Вєкуа