Справа № 440/4253/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 р.Справа № 440/4253/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 р. (ухвалене суддею Довгопол М.В.) по справі № 440/4253/21 за позовом Державної установи "Полтавська виправна колонія (№64)" до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), третя особа Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області, про визнання протиправною та скасування постанови, зобов"язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Державна установа "Полтавська виправна колонія (№ 64)" (в подальшому ДУ «ПВК № 64») звернулася до суду з адміністративним позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві, в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника ВП № 65103534 від 13.04.2021 р.; зобов`язати Подільське ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з майна позивача, накладеного ВП № 65103534 від 13.04.2021 р.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому КАС України) та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) № 10-24286-13 від 11.01.2021 р. на суму 2190295,60 грн., винесена відповідно до норм чинного законодавства, а на позивача покладений обов`язок сплати суму вказаного зобов`язання.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Згідно із ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Полтавській області листом № 13117/6/16-31-13-04-16 від 09.04.2021 р. до Подільського відділу виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) направлено вимогу № Ю-24286-13 про сплату ДУ «ПВК № 64» боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ( в подальшому ЄСВ) в розмірі 1828288,78 грн., яка отримана відповідачем 12.04.2021 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції № 4097.

Постановою головного державного виконавця Подільського ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Масич С.І. від 13.04.2021 р. відкрито виконавче провадження № 6510353 (в подальшому ВП № 6510353) з примусового виконання вищевказаної вимоги № Ю-24286-13.

Постановою головного державного виконавця Подільського ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Масич С.І. від 13.04.2021 р. ВП № 65103534 накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно ДУ «ПВК № 64» у межах суми стягнення, з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2011279,66 грн.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова відповідача необґрунтована та підлягає скасуванню, так як майно ДУ "ПВК №64" перебуває у державній власності, використовується ним на правах оперативного управління виключно для забезпечення виконання її завдань, а чинним законодавством заборонено звернення стягнення на майно установ виконання покарань, якою є позивач.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в подальшому Закон № 1404-VIII), відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону № 1404-VIII, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Майно Державної кримінально-виконавчої служби України перебуває в державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання її завдань. Звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я не допускається (ч. ч. 1, 5 статті 26 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України").

Судовим розглядом встановлено та підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що ДУ «ПВК № 64» є юридичною особою, основний вид діяльності якої є діяльність у сфері юстиції та правосуддя (код КВЕД 84.23).

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова відповідача про арешт майна боржника ВП № 65103534 від 13.04.2021 р. необґрунтована та підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем в порушення вимог ст. 48 Закону № 1404-VIII, ст. 26 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" накладено арешт на все майно позивача, який є установою виконання покарань та майно якого перебуває у державній власності, використовується ним на правах оперативного управління виключно для забезпечення виконання завдань установ виконання покарань.

Крім того, доводи апеляційної скарги третьої особи зводяться виключно до обґрунтованості податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) № 10-24286-13 від 11.01.2021 р., яка не є предметом позову, оскільки позивач у справі № 440/4253/21 оскаржує постанову державного виконавця про накладення арешту на майно ДУ «ПВК № 64», а не податкову вимогу контролюючого органу, якій оцінку суд першої інстанції не надавав.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 271, 287, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 р. по справі № 440/4253/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Курило О.А. Спаскін