Справа № 640/18646/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Василенка Я.М,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2021 за заявою публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, треті особи - Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення пені, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Укрнафта» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо відмови в поверненні надміру сплачених грошових коштів по податку на прибуток підприємств за 2020 рік у розмірі 3 268 749 760, 86 грн. шляхом їх зарахування в рахунок сплати грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (1 921 167 072, 00 грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186, 00 грн.), щодо відмови в поверненні (381 852 502, 87 грн.) на рахунок ПАТ «Укрнафта» в установі банку.

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків надати відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення надміру сплачених грошових коштів по податку на прибуток підприємств за 2020 рік у розмірі 3 268 749 760, 86 грн. шляхом їх зарахування в рахунок сплати грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (1 921 167 072, 00 грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186, 00 грн), решту суми (381 852 502, 87 грн.) - повернути на рахунок ПАТ «Укрнафта» в установі банку.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь ПАТ «Укрнафта» пеню в розмірі 15 313 868, 74 грн.

06.07.2021 позивачем подано до суду першої інстанції клопотання про забезпечення адміністративного позову, в якому ПАТ «Укрнафта» просило вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Центральному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 44082145, адреса місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г):

- оформляти податкову вимогу із зазначенням в ній про наявність у ПАТ «Укрнафта» податкового боргу на суму грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік ( в сумі 1921 167 072,00 грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186,00 грн);

- призначати податкового керуючого та здійснювати опис в податкову заставу майна ПАТ «Укрнафта» з підстав несвоєчасної сплати грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (в сумі 1 921 167 072, 00 грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186, 00 грн.)

- здійснювати зарахування грошових коштів, що будуть сплачуватися ПАТ «Укрнафта» в рахунок погашення податкового зобов`язання ( податків, зборів) та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, в рахунок погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з частини чистого прибутку за 2020 рік ( в сумі 1 921 167 072,00 грн) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186,00грн);

- здійснювати нарахування штрафних (фінансових) санкцій, пені за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання та/або податкового боргу з частини чистого прибутку за 2020 рік (в сумі 1 921 167 072, 00 грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186, 00 грн.).

Також, 07.07.2021 до суду першої інстанції від представника позивача надійшли додаткові уточнення до клопотання про забезпечення позову, в яких останній просив суд під час розгляду і вирішення клопотання про вжиття заходів забезпечення позову від 06.07.2021 №01/01/07-525, врахувати, що ПАТ «Укрнафта» просить суд заборонити Центральному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків оформляти та надсилати ПАТ «Укрнафта» податкову вимогу із зазначенням в ній про наявність у ПАТ «Укрнафта» податкового боргу на суму грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (в сумі 1 921 167 072,00грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186,00 грн.).

В обґрунтування заявленого клопотання позивачем зазначено, що, по-перше, очевидними є ознаки бездіяльності відповідача, адже даними електронного кабінету ПАТ «Укрнафта», адміністрування якого здійснюється відповідачем, підтверджується наявність надміру сплаченого податку на прибуток підприємств за 2020 рік в сумі 3 268 749 760, 86 грн. Враховуючи це, а також той факт, що для повернення надміру сплачених коштів шляхом їх зарахування в рахунок інших грошових зобов`язань позивач подав письмову заяву (вих. № 01/01/13/05/03-02-01/1597 від 27.05.2021) про повернення надміру сплаченого податку на прибуток за 2020 рік, вказавши напрям перерахування цих коштів, відповідач, який не підготував висновок про повернення означених коштів та не подав його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, допустив очевидну бездіяльність, не виконав покладений на нього статтею 43 ПК України прямий обов`язок. По-друге, невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду, адже внаслідок протиправної бездіяльності відповідача грошові зобов`язання з частини чистого прибутку (в сумі 1 921 167 072, 00 грн.) та дивідендів (965 730 186, 00 грн.) будуть вважатися податковим боргом, відповідно, повернення надміру сплачених позивачем коштів (в сумі 381 852 502, 87 грн.) на рахунок в установі банку після виникнення податкового боргу буде неможливим в силу п. 43.2. ст. 43 ПК України. По-третє, найважливіше, не вжиття заходів забезпечення позову за вказаних вище обставин, коли існує надмірна сплата позивачем грошових коштів в держбюджет з одного податку, що підтверджується даними інформаційних баз Державної податкової служби України, коли контролюючий орган перешкоджає їх зарахуванню в рахунок сплати інших платежів, і, як наслідок, має намір вживати адміністративні заходи по стягненню податкового боргу з таких (інших) платежів, не відповідає принципу справедливого здійснення правосуддя. Наголошує на тому, що оскільки податковий борг по сплаті частини чистого прибутку за 2020 рік та дивідендів за 2018 рік буде сформовано через протиправну бездіяльність контролюючого органу, не заборонити відповідачу вживати заходи по стягненню такого боргу означає порушити майнові права не лише ПАТ «Укрнафта» як платника податків, але й майнові права акціонерів, яких у товариства понад тринадцять тисяч і які не матимуть можливості отримати свої дивіденди за 2018 рік. Опис майна товариства в податкову заставу, що фактично означає заборону на його відчуження, зупинення видаткових операцій на рахунках ПАТ «Укрнафта» зумовить блокування поточної господарської діяльності товариства, що є роботодавцем для 20-тисячного трудового колективу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2021 клопотання публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про забезпечення позову задоволено частково: заборонено Центральному міжрегіональному управлінню Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків вчиняти дії щодо оформлення та надсилання податкової вимоги із зазначенням інформації про наявність податкового боргу на суму грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (1 921 167 072, 00 грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186, 00 грн.) до набрання рішенням у справі № 640/18646/21 законної сили; заборонено Центральному міжрегіональному управлінню Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків проводити зарахування грошових коштів, сплачених публічним акціонерним товариством «Укрнафта» з інших податків та платежів, в рахунок погашення грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (1 921 167 072, 00 грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186, 00 грн.) до набрання рішенням у справі № 640/18646/21 законної сили; заборонено відповідачу вчиняти будь-які дії щодо стягнення з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» коштів, опису та продажу майна з метою погашення грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (1 921 167 072, 00 грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186, 00 грн.) до набрання рішенням у справі № 640/18646/21 законної сили; в задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Центральне міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про забезпечення позову відмовити повністю.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У відповідності до вимог частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно частини другої статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

У той же час, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 07.04.2020 у справі № 826/13413/18.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, публічне акціонерне товариство "Укрнафта" є господарським товариством, у якого п`ятдесят і більше відсотків акцій належить акціонерному товариству «Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України», що підтверджується сертифікатом акцій (серія А), а також довідкою від 12.04.2021 № 42008, виданою Національним депозитарієм України.

На виконання рішення загальних зборів акціонерів від 18.05.2021 та рішення Правління ПАТ «Укрнафта» від 20.05.2021 (протокол № 6/1 від 20.05.2021) ПАТ «Укрнафта» було складено (оформлено) та 26.05.2021 направлено на адресу ЦМУ ДПС:

- розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку за 2020 рік, на підставі якого було задекларовано до сплати 1 921 167 072, 00 грн. частини чистого прибутку, розрахованих пропорційно розміру частки ПАК «Нафтогаз України» в статутному фонді ПАТ «Укрнафта»;

- розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку за 2018 рік, на підставі якого було задекларовано до сплати 965 730 186, 00 грн. дивідендів, розрахованих на пакет акцій ПАК «Нафтогаз України» в статутному фонді ПАТ «Укрнафта».

Розрахунки були складені ПАТ «Укрнафта» за формою розрахунку частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку була затверджена наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року № 4 (набув чинності 16.03.2021), оскільки окремої форми розрахунку для господарських товариств, в яких відсутня частка держави, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику затверджено не було.

На підставі п. 46.4. ст. 46 ПК України до розрахунків позивачем надано пояснення про те, що оскільки частка держави в статутному фонді ПАТ «Укрнафта» відсутня, при заповненні показників розрахунків були використані дані про розмір частки (пакета акцій) акціонерного товариства «Національного акціонерного товариства «Нафтогаз України» в статутному фонді ПАТ «Укрнафта».

Направлені поштовим повідомленням розрахунки частини чистого прибутку за 2020 рік та дивідендів за 2018 рік були отримані відповідачем без заперечень.

Шляхом подання таких розрахунків відбулося самостійне декларування позивачем грошових зобов`язань по сплаті частини чистого прибутку в сумі 1 921 167 072, 00 грн. та дивідендів в сумі 965 730 186, 00 грн. Обов`язок декларування зазначених грошових зобов`язань передбачений Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, згідно з ст. 46 ПК України розрахунки (у тому числі розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку), які подаються до контролюючих органів відповідно до іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, прирівнюються до податкової декларації (абз. 3 п. 46.1. ст. 46 ПК України). Для господарських товариств, корпоративні права яких частково належать державі, та господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків, що не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, який настає за звітним, податковим (звітним) періодом є календарний рік (абз.5 п. 46.2 ст. 46ПК України).

В пункті 57.1. ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Якщо граничний строк сплати податкового зобов`язання припадає на вихідний або святковий день, останнім днем сплати податкового зобов`язання вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем (абз. 13 п. 57.1. ст. 57 ПК України).

Враховуючи зазначене, задекларовані на підставі направлених відповідачу розрахунків грошові зобов`язання з частини чистого прибутку ( в сумі 1 921 167 072,00 грн) та дивідендів (965 730 186,00 грн.) підлягають сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації (01 липня 2021 року).

З урахуванням того, що останній день 10-календаргого строку припадає на вихідний день (11 липня 2021 року), граничним строком сплати таких зобов`язань відповідно до абз. 13 п.57.1 ст. 57 ПК України є 12.07.2021 року.

Колегія суддів зауважує, що починаючи з 13 липня 2021 року грошові зобов`язання з частини чистого прибутку (в сумі 1 921 167 072, 00 грн.) та дивідендів (965 730 186, 00 грн.) набудуть статусу податкового боргу, оскільки податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, несплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1. ст. 14 ПК України).

За фактом виникнення податкового боргу відповідачем можуть здійснюватися щодо ПАТ «Укрнафта» адміністративні заходи по стягненню самостійно задекларованих грошових зобов`язань.

За наведених обставин, в разі незабезпечення даного адміністративного позову, права позивача його акціонерів та інших осіб, у даному випадку ПАТ «Укрнафта», будуть погіршені, порушені і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх прав та інтересів.

Також, з огляду на те, що у відповідача є можливість оформити податкову вимогу, оформити майно ПАТ «Укрнафта» в податкову заставу, зупинити видаткові операції, нарахувати штрафні (фінансові) санкції та пеню, колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову матиме суттєві наслідки, а саме: буде неможливим повернення надміру сплачених позивачем коштів на рахунках в установі банку після виникнення податкового боргу.

При цьому, такі дії відповідача призведуть до сповільнення або зупинення господарської діяльності ПАТ «Укрнафта», що в свою чергу значно ускладнить поновлення оспорюваних прав позивача у разі вирішення спору на його користь.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду 10.10.2019 у справі № 640/7046/19 та від 16.02.2021 у справі № 640/4269/20.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених і оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Твердження апелянта про те, що настання для позивача можливих негативних наслідків є лише припущенням, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки вони суперечать завданням адміністративного судочинства та юридичній природі існування інституту забезпечення позову, які покликані саме попередити настання відповідних негативних наслідків для особи, яка звертається за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Визначений оскаржуваною ухвалою спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття визначених судом заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а насамперед спрямоване лише на забезпечення права позивача доступу до правосуддя в Україні та збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Такого ж висновку в подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд в постанові від 24.06.2020 у справі № 420/7613/19 та від 23.09.2021 у справі № 420/11076/20.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для забезпечення позову ПАТ «Укрнафта» у визначений позивачем спосіб, а саме: шляхом заборони Центральному міжрегіональному управлінню Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків вчиняти дії щодо оформлення та надсилання податкової вимоги із зазначенням інформації про наявність податкового боргу на суму грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (1 921 167 072, 00 грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186, 00 грн.) до набрання рішенням у справі № 640/18646/21 законної сили; заборони Центральному міжрегіональному управлінню Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків проводити зарахування грошових коштів, сплачених публічним акціонерним товариством «Укрнафта» з інших податків та платежів, в рахунок погашення грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (1 921 167 072, 00 грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186, 00 грн.) до набрання рішенням у справі № 640/18646/21 законної сили; заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо стягнення з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» коштів, опису та продажу майна з метою погашення грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (1 921 167 072, 00 грн.) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186, 00 грн.) до набрання рішенням у справі № 640/18646/21 законної сили.

Посилання апелянта в судовому засіданні на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 640/21957/20 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до норм КАС України, зокрема ст. 7, рішення суду апеляційної інстанції та наведені в них правові висновки не є джерелами права та не є обов`язковими для врахування судами при вирішенні інших спорів.

Посилання апелянта у своїй апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 240/9592/19 не беруться колегією суддів до уваги, оскільки ця справа не є релевантною та спірні правовідносини склалися щодо інших обставин.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають вимогам ст.ст. 150, 151 КАС України, є виваженими, обґрунтованими та співмірними з метою, на досягнення якої вони спрямовані, та наслідками, що можуть настати, і доводи апелянта не спростовують правомірності їх застосування.

Отже, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 22.11.2021.