Справа № 640/13167/21
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року м. Київ № 640/13167/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом доОСОБА_1 Вищого антикорупційного суду
провизнання протиправною бездіяльності, стягнення недоотриманої суддівської винагороди
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 (далі по тексту також - Позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом (з урахуванням заяви про відкликання позовної вимоги, прийнятої судом) до Вищого антикорупційного суду (далі по тексту також - Відповідач, ВАКС), в якому просить стягнути з Вищого антикорупційного суду на користь ОСОБА_1 протиправно ненараховану та невиплачену суддівську винагороду в розмірі 466 801,07 грн. за період з 18.04.2020 по 28.08.2020.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки у період з 18.04.2020 по 28.08.2020 Відповідачем протиправно здійснено нарахування та виплату суддівської винагороди Позивачу на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із застосуванням обмеження у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, а не відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що призвело до зменшення її розміру та, відповідно, порушення його конституційних прав та гарантій незалежності, як судді, то такі права та гарантії Позивача мають бути поновлені у заявлений ним спосіб.

Представник Відповідача подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив про необґрунтованість заявленої вимоги, оскільки вважає, що рішення Конституційного суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 у справі № 1-14/2020 (230/20) за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», положень частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, які мають місце з дати ухвалення такого рішення. При цьому наголосив, що у спірних правовідносинах, Відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, указом Президента України «Про призначення суддів Вищого антикорупційного суду» від 11.04.2019 № 128/2019 ОСОБА_1 призачено на посаду судді Вищого антикорупційного суду.

Наказом Вищого антикорупційного суду від 23.04.2019 № 20/к суддю ОСОБА_1 зараховано до штату Вищого антикорупційного суду.

Наказом Вищого антикорупційного суду від 09.09.2019 № 274/к судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , з 05.09.2019 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу.

Наказом Вищого антикорупційного суду від 17.03.2020 № 344/к судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , з 26.02.2020 встановлено щомісячну доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук у розмірі 15 відсотків посадового окладу.

Наказом Вищого антикорупційного суду від 10.04.2020 № 403/к судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , з 08.04.2020 встановлено щомісячну доплату за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі 10 відсотків посадового окладу.

Наказом Вищого антикорупційного суду від 27.04.2020 № 425/к управлінню планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності наказано з 18.04.2020 та на період до завершення місяця, у якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, здійснювати розрахунок суддівської винагороди на загальних підставах, а обмеження максимального її розміру, передбачені Законом № 553-IX, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 1 січня 2020 року, застосовувати до загальної суми розрахованої суддівської винагороди. При цьому в зазначеному максимальному розмірі не враховувати суми допомоги з тимчасової непрацездатності, допомоги для оздоровлення та оплату щорічної відпустки. За час перебування судді у щорічній відпустці протягом 2020 року йому здійснюється виплата суддівської винагороди за дні, у які суддя перебуватиме у відпустці у повному обсязі та без будь-яких обмежень, передбачених Законом № 553-IX.

Вказаний наказ втратив чинність на підставі наказу Вищого антикорупційного суду від 07.09.2020 № 940/к, яким, у тому числі, управлінню планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності наказано з 28.08.2020 здійснювати нарахування суддівської винагороди відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до довідки ВАКС від 22.12.2020 № 449, у зв`язку зі застосуванням обмежень на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (з урахуванням змін, внесених Законом України від 13.04.2020 № 553-IX), Позивачу за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 включно недонараховано суддівську винагороду в сумі 466 801,07 грн.

Позивач 30.12.2020 звернувся до Голови ВАКС з заявою про здійснення нарахування та виплати йому суддівської винагороди з 18.04.2020 по 28.08.2020 в належному розмірі, встановленому частиною третьою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме - 446 801,70 грн., згідно зі вказаною довідкою.

За результатом розгляду вказаної заяви головою ВАКС 15.01.2021 за вих. № 03.10-01/2/2021 Позивачу була надана відповідь про відсутність правових підстав для виплати йому суддівської винагороди без застосування відповідних обмежень за період з 18.04.2020 по 27.08.2020.

Вважаючи таку позицію Відповідача протиправною, що підтверджується рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 у справі № 1-14/2020(230/20), Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх конституційних прав та гарантій незалежності, шляхом стягнення з Відповідача належної йому суми недоотриманої суддівської винагороди.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам та поясненням сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Для вирішення спірних правовідносин судом застосовано норми Конституції України, та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі також - Закон № 1402-VIII).

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі статтею 22, 24 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

При цьому, згідно з пунктами 7, 8 частини п`ятою статті 46 Закону № 1402-VIII незалежність судді забезпечується, окрім іншого: окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом; належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

За приписами частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин другої-сьомої, дев`ятої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу, зокрема судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Таємно», - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Натомість, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»» від 13.04.2020 № 553-IX, який набрав чинності 18.04.2020 (далі також - Закон № 553-IX), Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29, частиною першою якою установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Частиною третьою доповненої статті 29 також закріплено, що обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Водночас, аналізуючи вищезазначені норми Конституції України та Закону № 1402-VIII, суд вважає, що будь-які обмеження суддівської винагороди не можуть бути застосовані до Позивача іншими нормативно-правовими актами, ніж нормами закону про судоустрій.

Отже, на законодавчому рівні наявна пряма вказівка на відповідний закон, предметом регулювання якого є суддівська винагорода та чітка заборона щодо втручання в регулювання цих відносин іншими «нормативно-правовими актами».

Таким чином, оскільки Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», як і Закон № 553-IX, не є законами про судоустрій, вони не можуть регулювати відносини щодо визначення та розрахунку розміру суддівської винагороди, так як це є прямим порушенням вимог не лише Закону № 1402-VIII, а й приписів Конституції України.

Аналогічну правову позицію висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 28.08.2020 № 10-р/2020 у справі № 1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», положень частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», визнавши такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; встановивши, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Саме на підставі вказаного рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 Позивачу було відновлено виплату суддівської винагороди у розмірі, визначеному статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 28.08.2020.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає протиправним обмеження Позивачу розміру суддівської винагороди в період з 18.04.2020 по 27.08.2020 на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX (зі змінами та доповненнями згідно з Законом № 553-IX), тож належним способом захисту його порушеного права та гарантій незалежності, є стягнення з Відповідача недоотриманої суми суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 у розмірі 466 801,07 грн.

Окрім наведеного суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Конституційний Суд України в пункті 4.1 рішення від 11.03.2020 у справі № 4-р/2020 з посиланням, у тому числі на норми міжнародного права зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема, їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 18.06.2007 № 4-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, від 19.11.2013 № 10-рп/2013, від 08.06.2016 № 4-рп/2016, від 04.12.2018 № 11 -р/2018, від 18.02.2020 № 2-р/2020).

Так, Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді, як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини рішення від 24.06.1999 № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 03.06.2013 № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту З мотивувальної частини рішення від 04.12.2018 № 11-р/2018).

Більше того, відповідно до пункту 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 01.01.2001 № 1 (2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) наголосила, що зменшення винагороди суддів за своєю суттю не є несумісним із суддівською незалежністю; зменшення винагороди лише для певної категорії суддів, безсумнівно, порушить суддівську незалежність (пункт 77 Висновку щодо внесення змін до законодавства України, яке регулює діяльність Верховного Суду та органів суддівського врядування, від 09.12.2019 № 969/2019 (далі - Висновок).

Таким чином, конституційний статус суддів передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

Наведене було відображено і у рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 у справі № 1-14/2020(230/20), в якому суд також наголосив, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу.

Наведене додатково стверджує висновок суду, що застосування до спірних правовідносин положень частин першої, третьої статті 29 Закону № 553-IX є прямим порушенням гарантованого Конституцією та законами України права Позивача на належне матеріальне забезпечення, розмір якого прямо визначений Законом № 1402-VIII.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд робить висновок, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку, суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

У взаємозв`язку з наведеним та враховуючи, що положення статті 29 Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX (зі змінами та доповненнями згідно з Законом № 553-IX) вже визнані неконституційними, то суд до спірних правовідносин застосовує норми Конституції України, як норми прямої дії, а саме статтю 130 Конституції України, яка визначає, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Тобто містить відсилання на норми спеціального Закону.

Водночас, як встановлено судом з матеріалів справи та вже зазначалося вище, оскільки за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 Позивачу нараховувалась та виплачувалась суддівська винагорода з обмеженнями, встановленими статтею 29 Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX (зі змінами та доповненнями згідно з Законом № 553-IX), а не відповідно до положень статті 130 Конституції України та статті 135 Закону № 1402-VIII, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Відповідача недоотриманої суми суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 у розмірі 466 801,07 грн.

Водночас судом встановлено, що Позивач помилково визначив період дії обмежень по нарахуванню йому суддівської винагороди з 18.04.2020 по 28.08.2020, замість періоду з 18.04.2020 по 27.08.2020.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, Відповідач обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України належним чином не виконав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про, зокрема, присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 5, 6, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Вищого антикорупційного суду на користь ОСОБА_1 протиправно ненараховану та невиплачену суддівську винагороду в розмірі 466 801,07 грн. за період з 18.04.2020 по 27.08.2020.

3. В іншій частині - відмовити.

4. Рішення підлягає негайному виконанню в частині присудження на користь судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 виплати суддівської винагороди у межах суми стягнення за один місяць.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Вищий антикорупційний суд (, проспект Перемоги, будинок 41, місто Київ, 01601).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович