Справа № 640/32367/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року м. Київ № 640/32367/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., за участю секретаря судового засідання Кузьмич М.Б.,

представника позивача: Полякова С.П.,

представника відповідача: Бугаєнко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» (далі - позивач або ТОВ «Ексіс Індастріз») з позовом до Головного управління ДПС в м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.12.2017;

- зобов`язати Головне управління ДФС в м. Києві провести додаткову перевірку дотримання позивачем валютного законодавства при розрахунках за імпортним контрактом.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пункт 1 постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 13.12.2016 № 410 передбачає, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів.

Разом з тим, 25.05.2017 Правлінням Національного банку України прийнята постанова «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» № 41, якою 120 - денне обмеження на повернення валютної виручки скасоване, та виключено пункт 1 постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 13.12.2016 № 410.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення діяли норми Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», які передбачали строк розрахунків 180 днів, а тому відповідачу слід було застосувати норму закону, яка встановлює термін розрахунків на дату застосування пені.

Також вказує, що відповідачем не враховано зміну оплатної поставки на поставку як додатковий (майновий) внесок постачальника та зарахування зобов`язання постачальника з повернення авансу, одержаного за імпортним контрактом в рахунок зменшення зустрічного грошового зобов`язання позивача перед постачальником.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов вказав на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки в ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», за результатами якої складено акт від 17.11.2019 № 1406/26-15-14-06-03/39050195, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.12.2017 № , яким позивачу визначено суму пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у розмірі 2 628 703,98 грн.

Позивач скористався правом надати відповідь на відзив, у якій додаткового вказав, що визначення в акті перевірки виїзною та застереження про її проведення в присутності директора не відповідає дійсності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2021 поновлено позивачу строк звернення до суду; відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2021 вирішено здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» без розгляду.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.09.2021 задоволено клопотання представника Головного управління ДПС у м. Києві про виклик свідка; викликано у судове засідання, призначене на 20.10.2021 в якості свідка головного державного ревізора-інспектора ГУ ДПС у м. Києві ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 20.10.2021 допитано у якості свідка головного державного ревізора-інспектора ГУ ДПС у м. Києві ОСОБА_1 .

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2021 замінено відповідача у справі № 640/32367/20 Головне управління ДПС у м. Києві () на правонаступника - Головне управління ДСП у м. Києві як відокремлений підрозділ ДПС України ().

У судовому засіданні 03.11.2021 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши представників сторін у справі, свідків, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» - як юридична особа зареєстроване 13.01.2014 (номер запису: 1 048148), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Головним управлінням ДФС у м. Києві у період з 02.11.2017 по 15.11.2017 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічним контрактом від 27.12.2016 №30700_160291S1 з компанією «АО «AXIS INDUSTRIES» (Республіка Литва) згідно листа ПАТ «Пумб Банк» від 08.06.2017 № КНО-09/113 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 12.06.2017 № 23865/10), за результатами якої складено акт від 17.11.2019 № 1406/26-15-14-06-03/39050195.

В акті перевірки стверджується про порушення ТОВ «Ексіс Індастріз» ст. 2 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» зі змінами та доповнення, а саме ненадходження товару на суму 268 748,01 євро (еквів. - 8 450 511,08 грн.) за контрактом від 27.12.2016 №30700_160291S1 з нерезидентом «АО «AXIS INDUSTRIES» (Республіка Литва).

З матеріалів справи вбачається, що позивач, не погодившись із висновками, які були викладені в акті перевірки, 27.11.2017 звернувся до відповідача із запереченнями на акт перевірки від 17.11.2019 № 1406/26-15-14-06-03/39050195.

За результатами розгляду заперечень Головне управління ДФС у м. Києві листом від 06.12.2017 № 40269/10/26-15-14-06-06 заперечення ТОВ «Ексіс Індастріз» залишено без задоволення.

08.12.2017 позивач звернувся до Державної фіскальної служби України з скаргою на результати розгляду заперечень до акта перевірки ТОВ «Ексіс Індастріз» від 17.11.2019 № 1406/26-15-14-06-03/39050195.

За результатами розгляду скарги Державна фіскальна служба України листом від 15.12.2017 повідомила, що позивач має право оскаржити рішення, прийняте контролюючим органом за результатами перевірки, з урахуванням висновку про результатами розгляду заперечень до акта перевірки.

На підставі висновків, зазначених у акті перевірки від 17.11.2019 № 1406/26-15-14-06-03/39050195 Головним управлінням ДПС у м. Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.12.2017 № , яким позивачу визначено суму пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у розмірі 2 628 703,98 грн.

Вважаючи, що вказане податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.94 №185/94-ВР (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті (ч. 5 ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»).

Строк та умови завершення імпортної операції без ввезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України (ч. 3 ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Таким чином, законодавством надано можливість Національному банку України змінювати строки розрахунків за здійснення експортно-імпортних операцій.

Пунктом 1 Постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 13.12.2016 №410 (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів.

Разом з тим, 25.05.2017 Правлінням Національного банку України прийнята постанова «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» №41 (далі-постанова №41), якою 120 - денне обмеження на повернення валютної виручки скасоване, та виключено пункт 1 постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 13.12.2016 №410. Вказана постанова набрала чинності 26.05.2017.

У зв`язку із набранням чинності постановою Правління Національного банку України від 25.05.2017 № 41 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», а також з огляду на запити банків щодо обчислення строку розрахунків за експортними, імпортними операціями та надання податковим органам інформації, передбаченої пунктом 5.9 розділу 5 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, Національний банк України надав роз`яснення з цих питань, виклавши їх у листі від 08.06.2017 №40-0005/40465.

У вказаному листі зазначається, що постановою №41 від 25.05.2017 Національний банк України скасував тимчасову норму, згідно з якою скорочувався максимальний строк для розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів до 120 днів. У зв`язку з цим, починаючи з дати набрання чинності постановою № 41 від 25.05.2017, розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 180 календарних днів.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що до події, факту застосовується той закон (нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Разом із тим, Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 норму щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Враховуючи вищевикладене, починаючи з дати набрання чинності постановою №41 від 25.05.2017 (тобто з 26.05.2017) на випадки не завершення розрахунків за експортними, імпортними операціями, за якими на зазначену дату не встановлено перевищення 120-денного строку розрахунків, поширюватимуться норми Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» щодо 180-денного строку розрахунків.

Постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 №136, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28.05.1999 за №338/3631, затверджено Інструкцію про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями (далі - Інструкція № 136).

Згідно з пунктом 2.2 розділу 2 Інструкції №136 відлік законодавчо встановленого строку розрахунків, банк починає з наступного календарного дня після дня оформлення митної декларації або підписання акта (іншого документа).

Згідно з пунктами 3.1 і 3.2 розділу 3 Інструкції №136 відлік законодавчо встановленого строку розрахунків банк починає з наступного календарного дня після дня здійснення авансового платежу (виставлення векселя на користь постачальника товару, що імпортується).

Таким чином, після дня оформлення митної декларації при експорті та дня здійснення авансового платежу при імпорті починається відлік законодавчо встановленого строку здійснення розрахунків за експортно-імпортними операціями.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 27.12.2016 між ТОВ «Ексіс Індастріз» (покупець) та компанією «АО «AXIS INDUSTRIES» (постачальник) було укладено зовнішньоекономічний контракт №30700_160291S1 (далі - контракт від 27.12.2016 №30700_160291S1).

Відповідно до п. 1.1 вказаного контракту продавець зобов`язується надати та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар, зазначений у додатку №1 до договору, що є його невід`ємною частиною.

Продавець відвантажує товар на умовах CPT Інкотермс 2010 Київ або Харків, конкретна адреса зазначається у кожному інвойсі (пункт 3.1 контракту від 27.12.2016 №30700_160291S1).

Згідно п. 4.1 контракту від 27.12.2016 №30700_160291S1 ціна товару, включаючи вартість пакування, маркування, транспортування і страхування, якщо вона передбачена умовами договору, складає 3 655 946,00 євро.

Згідно з п. 4.2 контракту від 27.12.2016 №30700_160291S1 покупець оплачує за товар: 20% авансовим платежем, іншу частину протягом 60 днів протягом 30 днів після підписання акта прийому-передачі товару, і рахунку -фактури, але не раніше як продавець отримає оплату (її частини) за товар.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов контракту ТОВ «Ексіс Індастріз» 18.01.2017 перерахувало «АО «AXIS INDUSTRIES» валютні кошти на суму 270 000,00 євро.

Суд звертає увагу на те, що на випадки не завершення станом на 26.05.2017 розрахунків за експортними та імпортними операціями, за якими на зазначену дату не встановлено перевищення 120-денного строку розрахунків, поширюється дія постанови №41. Тобто, лише такі розрахунки здійснюються у строк, що не перевищує 180 календарних днів.

120-денний строк виконання імпортних операцій (поставки товарів), установлений статтею 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та відповідною постановою Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 13.12.2016 №410, за вказаним контрактом з моменту здійснення 18.01.2017 платежу у розмірі 270 000,00 євро спливав 18.05.2017. Натомість, поставка товару за контрактом від 27.12.2016 №30700_160291S1 згідно митної декларації була здійснена на суму 1 251,99 євро, імпортні продукція на суму 268 748,01 євро не надійшла.

Таким чином, станом на 26.05.2017 позивач вже перевищив 120-денний строк виконання імпортної операції від 18.01.2017 на суму 270 000,00 євро, а тому на таку операцію не поширюється дія постанови №41.

У зв`язку з цим, враховуючи норми статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та пункту 1 постанови Правління Національного банку України від 13.12.2016 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», суд вважає обґрунтованими висновки контролюючого органу, що імпортна операція від 18.01.2017 на суму 270 000,00 євро завершена з порушенням законодавчо встановлених термінів розрахунків, кількість днів порушення - 111 днів.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», які передбачили, що строк здійснення розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становить 180 днів, замість норм постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 13.12.2016 №410, оскільки як було зазначено судом вище вказаним Законом надано можливість Національному банку України змінювати строки здійснення експортно-імпортних операцій.

Покликання позивача на угоду від 27.11.2017 про зміну договору купівлі-продажу №30700_160291S1 від 27.12.2016 та угоду про проведення взаємних розрахунків заліком однорідних зустрічних вимог жодним чином не спростовує висновки перевірки щодо виявлених порушень, тому відхиляються судом.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Відповідно до частини 6 статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Отже, пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності за 111 днів прострочення поставки товару має становити 2 628 703,98 грн. ((268 748,01 (вартість недопоставленого товару) х 29,373262 (валютний курс НБУ на день виникнення заборгованості - 19.05.2017) х 111 (днів прострочення поставки товару з 19.05.2017 по 06.09.2017 включно) х 0,3 % (розмір пені)).

При цьому, загальний розмір нарахованої пені у розмірі 2 628 703,98 грн. не перевищує суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) у розмірі 7 894 005,70 грн. (268 748,01 х 29,373262).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 08.12.2017 № , яким позивачу визначено суму пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у розмірі 2 628 703,98 грн.

З приводу аргументів позивача про те, що визначення в акті перевірки виїзною та застереження про її проведення в присутності директора не відповідає дійсності, суд зазначає наступне.

У судовому засіданні 20.10.2021 судом допитано у якості свідка головного державного ревізора-інспектора ГУ ДПС у м. Києві ОСОБА_1 , яка зазначила, що документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Ексіс Індастріз» було проведено скоріше за все у приміщенні контролюючого органу на підставі документів, що знаходились у розпорядженні відповідача, а зазначення в акті перевірки про проведення такої у присутності директора товариства є помилкою ревізора-інспектора.

В свою чергу, суд зауважує на тому, що Податковий кодекс України не передбачає випадків коли за результатами призначення виїзної перевірки за ініціативою контролюючого органу перевірка переходить у формат фактично не виїзної перевірки та проводиться у приміщенні контролюючого органу без участі платника податків.

Обов`язковою умовою документальної виїзної перевірки є її проведення виключно за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Отже, проведення Головним управлінням ДФС у м. Києві документальної позапланової виїзної перевірки позивача було здійснено з порушенням норм податкового законодавства.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що у постанові від 21.02.2020 №826/17123/18, Верховний Суд зазначив, що процедурні порушення під час призначення та/або проведення перевірки контролюючим органом не можуть сприйматися як безумовне свідчення протиправності податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами перевірки. Верховний Суд у даній постанові вказав на необхідність встановлення зв`язку між порушенням відповідачем порядку проведення перевірки з протиправністю прийнятого за наслідками такої перевірки рішення.

Тобто, вчинені контролюючим органом процедурні порушення під час призначення та проведення перевірки підлягають оцінці через призму того, наскільки вони вплинули на можливість платника податків захистити свої права, зокрема, щодо надання відомостей контролюючому органу задля правильного установлення обставин та обґрунтованості висновків, та чи призвели установлені процедурні порушення до необґрунтованості чи помилковості висновків контролюючого органу.

В межах даної справи встановлено, що позивач скористався правом надання заперечень на акта перевірки з долученням доказів на підтвердження таких заперечень, заперечення були розглянуті контролюючим органом та податкові повідомлення - рішення винесені з урахуванням висновків про розгляд заперечень позивача на акт перевірки.

Позивач також не був обмежений правом довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги під час розгляду заперечення до акту перевірки, поданням виключно тих доказів, що досліджувались контролюючим органом під час проведення податкової перевірки.

Між тим, судом установлено, що в даному випадку надані позивачем документи під час розгляду заперечень до акта перевірки так і в ході судового розгляду справи, не спростовують факт вчинення позивачем порушення, передбаченого статтею 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сам факт проведення виїзної перевірки у приміщенні контролюючого органу в даному випадку не призвів до необґрунтованості чи помилковості висновків контролюючого органу та не тягне протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що наявність процедурного порушення проведення перевірки не є визначальним та не впливає на обґрунтованість спірного податкового повідомлення-рішення, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги, що судом у задоволенні позову відмовлено, а відповідач не поніс судових витрат, відсутні підстави для стягнення судових витрат.

Керуючись статтями 2-5, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 22.11.2021.

Суддя Т.П. Балась