Справа № 420/12135/21
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді - Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря - Белінського Г.В.

представників позивача: - Крутіка В.І., Бельгейзіміра М.Г.

представників відповідача: - Чумак О.А., Вовк Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в режимі відеоконференції, справу за адміністративним позовом Суб`єкта підприємницької діяльності Підприємства, яке засноване на власності об`єднання громадян «Елкон-Дізайн», до Одеської митниці Держмитслужби, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Одеська митниця як відокремлений структурний підрозділ Держмитслужби України про визнання протиправними та скасування рішень, відшкодування моральної шкоди, вирішив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, Суб`єкта підприємницької діяльності Підприємства, яке засноване на власності об`єднання громадян «Елкон-Дізайн», до відповідача, Одеської митниці Держмитслужби, в якому позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати прийняті Одеською митницею Держмитслужби податкові повідомлення-рішення від 29.06.2021 №9 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість з товарів, ввезених на митну територію України суб`єктами господарювання №0 на суму 55420,17 грн. та від 29.06.2021 №9 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання №0 на суму 277100,86 грн.

- відшкодувати підприємству, яке засноване на власності об`єднання громадян «Елкон-Дізайн» коштом Одеської митниці Держмитслужби моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

Позивач стверджував, що прийняттям спірних рішень про збільшення суми грошового зобов`язання відповідач безпідставно позбавив позивач права на преференційний режим звільнення оподаткування по ввізному миту на товари, які він імпортував на митну територію України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не взяв до уваги той факт, що саме експортер товару є відповідальним за надання відомостей, необхідних для підтвердження походження товару.

Крім того, позивач посилався на те, що в акті перевірки від 11.06.2021, на підставі якого були прийняті спірні рішення, відсутні докази, що відповідач повернув сертифікати з перевезення товару EUR.1 та інвойси, які булим надані при розмитнені позивачем.

Безпосередньо позивач із заявою про видачу сертифікатів EUR.1 не звертався, сертифікати були надані продавцем, який є експортером товару, а тому саме він є відповідальним за надання відомостей, необхідних для підтвердження товару. Отже у відповідача відсутні підтвердження того, що сертифікати EUR.1, надані позивачем при розмитненні товару, містили недостовірну інформацію.

Крім того, протиправні дії відповідача мали негативний вплив на господарську діяльність позивача, оскільки в нього виникла тимчасова нестача обігових коштів. Тому позивач вважає співрозмірною моральній шкоді суму 6000 грн.

(б) Позиція відповідача

13.08.2021 відповідач до суду надав відзив на адміністративний позов, в якому заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідач зазначав, що позивач, як покупець (імпортер), здійснюючи зовнішньоекономічну діяльність при укладенні міжнародних договорів, має обов`язок з декларування, визначення зобов`язань зі сплати мита та податків, відповідно до вимог національного законодавства та ратифікованих ВРУ міжнародних угод, а тому саме він несе відповідальність за повноту виконання обов`язку.

Умовами зовнішньоекономічних договорів від 05.02.2019 №А190041 від 04.06.2019 №А191556 та від 25.04.2019 №»А190674, які позивач уклав з своїм контрагентом, не був передбачений обов`язок продавця (експортера) надавати (підтверджувати) інформацію щодо товару, експортованого до України, у т.ч. документів, які стосуються преференційного походження товарів. Тобто дані договори не передбачали можливі ризики для позивача , які пов`язані із непідтвердженням походження товару. Отже, позивач не виявив належної обачності під час вибору контрагента та укладення зовнішньоекономічних договорів, на підставі яких ввезені товари були задекларовані як товари преференційного походження.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

19.07.2021 суд ухвалою відкрив провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

13.10.2021 суд залучив третьою особою на стороні відповідача Одеську митницю, як відокремлений структурний підрозділ Держмитслужби України.

13.10.2021 суд задовольнив клопотання представника позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції.

На виконання протокольної ухвали суду відповідач 09.11.2021 надав до суду витребувані переклади листів компетентних митних органів Федеративної Республіки Німеччина.

18.11.2021 суд закрив підготовче провадження та розпочав за згодою сторін розгляд справи по суті.

IV. Обставини, встановлені судом

Позивач 05.02.2019, 04.06.2019 та 24.04.2019 укладав з компанією Hochsmann GmbH (ФРН) зовнішньоекономічні договори, за якими придбавав використані верстати для обробки дерева та компресор.

За митними деклараціями від 01.03.2019 №UA500060/2019/005752; від 08.07.2019 №UA500060/2019/020508 та від 09.07.2019 №UA500060/2019/020614 відповідно до укладених договорів позивач імпортував на територію України товари:

верстат з обробки дерева- кромкооблицювальний верстат 1шт. ID 66915 ІМА ADVANTAGE 400L,рік випуску 2015 (бувший у використанні). Заводський номер 50578. Торгівельна марка «IMA». Виробник: IMA Polska Sprezedaz I Serwis sp.zo.о Країна виробництва EU.

- компресор об`ємний, багатораторний, гвинтовий ID 17330 ATLAS COPCO GA30 VSD 1шт. Рік випуску 2009 (б/у). Номер АЗІ428403. Виробник «ATLAS COPCO GmbH». Країна виробництво-ВЕ.

- верстат з обробки дерева складальний ID70764 «WEIMA» HD 520 DUO-1шт. Рік випуску 2015 (б/у). Заводський номер 950-1369. Виробник «WEIMA Maschinenbau GmbH». Країна виробництва DE.

З 07.06.2021 по 10.06.2021 відповідач провів перевірку з дотримання вимог позивачем законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності отримання пільг і звільнення від оподаткування при ввезенні на митну територію України товарів за митними деклараціями від 01.03.2019 №UA500060/2019/005752; від 08.07.2019 №UA500060/2019/020508 та від 09.07.2019 №UA500060/2019/020614.

В періоді, що перевірявся, позивач здійснював такі види діяльності пов`язані із зовнішньоеокономічною діяльністю: виробництво меблів для офісів і підприємств, ремонт меблів і домашнього начиння, виробництво кухонних меблів, виробництво матраців, механічне оброблення металевих виробів.

При проведення перевірки законності отримання пільг і звільнення від оподаткування відповідач встановив, що митне оформлення товару за вказаними деклараціями відбулося із застосуванням преференції по сплаті ввізного мита за кодом 410 товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС. Преференцію по сплаті ввізного мита застосовано на підставі сертифікатів з перевезення товару форми EUR.1.

Департамент адміністрування митних платежів, митної вартості та митного регулювання Держмитслужби листом від 10.12.2020 направив відповіді уповноваженого органу Німеччини від 11.11.2020 № Z4215F-432 /20-1 щодо результату перевірки сертифікату з перевезення товару EUR.1 від 04.07.2019 №А761751, а також відповідь від 24.02.2021 №Z 4215F-458/20-1 щодо результату перевірки сертифікату з перевезення товару EUR.1 від 25.02.2019 №А660059. Зазначені сертифікати позивач надав до митного оформлення товару за вказаними вище деклараціями.

Відповідно до перекладу відповідей уповноваженого митного органу ФРН проведена перевірка показала, що сертифікати з перевезення товару форми EUR.1 є справжніми, але перелічені в них товари не є продуктами походження у значенні Доповнення 1 до Конвенції.

За результатами проведення перевірки відповідач встановив порушення ч.5 ст.289 МК України, ч.1 ст.281 МК України, Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середньоземноморські преференційні правила походження від 08.11.2017. А саме: неправомірне застосування режиму вільної торгівлі до товарів, оформлених за митними деклараціями від 01.03.2019 №UA500060/2019/005752; від 08.07.2019 №UA500060/2019/020508 та від 09.07.2019 №UA500060/2019/020614.

На підставі акту перевірки від 11.06.2021 №18/7.10-19-19/32153207 про результати документальної невиїзної перевірки відповідач зробив висновок, що вказані порушення призвели до заниження позивачем зобов`язань по сплаті митних платежів та прийняв податкові повідомлення-рішення від 29.06.2021 №9 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість з товарів, ввезених на митну територію України суб`єктами господарювання» №0 на суму 55420,17 грн. та від 29.06.2021 №9 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» №0 на суму 277100,86 грн.

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином.

Відповідно до ч.5 ст.280 МК України: «Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України».

Згідно з ч.1 ст.280 МК України: «Допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори».

Частина 2 ст.26 Угоди про Асоціацію між Україною та ЄС від 27.06.2014 (ратифікована Законом України від 16.09.2014 №1678- VII) товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I (далі-Протокол1) до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).

Пунктом 2 Протоколу 1 Угоди передбачено, що після приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середньоземноморські преференційні правила походження від 08.11.2017 (далі-Конвенція) , Підкомітет з питань митного співробітництва може також вирішити замінити правила визначення походження, наведені в цьому Протоколі, тими, що містяться в додатку до Конвенції.

Відповідно до п.1 статті 15 Розділу Доповнення до Конвенції, товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджує походження:

а) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок, якого наведений у Додатку ІІІ а;

b) сертифікат з перевезення товару EUR-MED, зразок якого наведений у Додатку ІІІ b.

Статтею 36 МК України визначено:

« 1. Країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

2. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

3. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару».

Згідно з ч.1 ст.43 МК України : «Документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару».

Відповідно до п.1 ст.16 Доповнення 1 визначено, що сертифікат перевезення товару EUR.1 повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної сторони-експортера, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цієї Конвенції.

Пунктом 3 ст.16 Доповнень1 визначено, якщо експортер, який подає заявку про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної Сторони - експортера надати всі належні документи на підтвердження статусу походження товарів, що розглядаються.

Пунктом 7 статті 16 Доповнення 1 визначено, що митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1 повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товару, а також для виконання інших умов цієї Конвенції. Для цих цілей вони мають право вимагати будь-які докази та здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть доцільними.

Згідно з ст.27 Доповнення 1 документи, що використовуються для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації про походження або декларації про походження EUR-MED можуть бути визнані такими, що походять з Договірної Сторони й відповідають іншим вимогам Конвенції можуть включати серед іншого сертифікати з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED.

Пунктом 3 статті 32 Доповнення 1 визначено, що перевірка має бути здійснена митними органами Договірної Сторони експортера.

Пунктом 5 статті 32 Доповнення 1 визначено, що митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи можуть товари, розглядаються, бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам Конвенції.

Пунктом 6 статті 32 Доповнень1 визначено, якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит не надійшла протягом 10 місяців з дати подання запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності документа, що розглядається, або справжнього походження товару, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Повертаючись до фактів цієї справи, суд звертає увагу, що у відповідях уповноважено митного органу Федеративної Республіки Німеччина, на які суд посилався вище по тексту, чітко вказано про непідтвердження преференційного походження товарів, зазначених у сертифікатах з перевезення товару форми EUR.1 від 04.07.2019 № А761751 та від 25.02.2019 №А660059.

Таким чином, суд робить висновок про те, що статус походження товарів у сертифікатах з перевезення товару, наданих позивачем, не підтверджена відповідність до вимог Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середньоземноморські преференційні правила походження. Відтак- до вказаних товарів не може бути застосований преференційний режим з наданням звільнення від оподаткування по ввізному миту за митними деклараціями від 01.03.2019 №UA500060/2019/005752; від 08.07.2019 №UA500060/2019/020508 та від 09.07.2019 №UA500060/2019/020614.

При цьому суд не погоджується з аргументами позивача, що відповідальність за виконання обов`язку доводити походження товару несе експортер. Суд, враховуючи норми права, процитовані вище, вважає, що у зовнішньоекономічних відносинах обов`язок декларування, визначення зобов`язань зі сплати мита та податків, відповідно до вимог національного законодавства та ратифікованих міжнародних угод, має сам покупець (імпортер), а тому саме він, а не продавець товару (експортер), несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.

Згідно з п.54.4. статті 54 ПК України: «У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах».

Пункт 4 частини 1статті 289 МК України визначено, що обов`язок щодо сплати митних платежів виникає після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання.

Отже Закон надає митним органам право проводити перевірки та самостійно визначати суму грошових зобов`язань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.279 МК України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів.

Згідно з ст.278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач вірно зробив висновок, що вказані порушення призвели до заниження позивачем зобов`язань по сплаті митних платежів та правомірно прийняв спірні податкові повідомлення-рішення.

Оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від першої вимоги, суд відмовляє у її задоволенні.

Таким чином, суд робить висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

VI. Судові витрати

Оскільки впродовж розгляду даної справи свідки не викликались, проведення експертиз не призначалося, суд з урахуванням положень ст.139 КАС України не здійснює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Суб`єкта підприємницької діяльності Підприємства, яке засноване на власності об`єднання громадян «Елкон-Дізайн», до Одеської митниці Держмитслужби, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Одеська митниця як відокремлений структурний підрозділ Держмитслужби України про визнання протиправними та скасування рішень, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач- Суб`єкта підприємницької діяльності Підприємства, яке засноване на власності об`єднання громадян «Елкон-Дізайн», адреса: 65098, м.Одеса, 4-й Житомирський пров.28; код ЄДРПОУ 32153207.

Відповідач Одеська митниця Держмитслужби; адреса: 65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, 21 А; .

Повний текст рішення складений та підписаний 24.11.2021

Суддя О.Я. Бойко

.