Справа № 826/9624/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року м. Київ № 826/9624/17

Колегія суддів Окружного адміністративного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - Огурцова О.П.,

суддів: Арсірія Р.О., Кузьменка В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"
доКабінету Міністрів України
треті особи1) Фонд державного майна України, 2) Міністерство охорони здоров`я України
проскасування розпорядження,

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України про скасування розпорядження від 11.05.2017 №382-р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва залучено до участі у справі Фонд державного майна України та Міністерство охорони здоров`я України в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору та закінчено підготовче провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що право власності на спірне майно визнано саме за Фондом державного майна України, а не за Кабінетом Міністрів України, і саме Фонд державного майна України може ним розпоряджатися, а не Кабінет Міністрів України, а також що товариство продовжує бути фактичним власником майна, оскільки рішення господарського суду не було виконано, а спірне майно до Фонду державного майна України не передано.

Відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки право власності на спірне майно рішенням господарського суду, яке набрало законної сили, визнано за Фондом державного майна України. При цьому, Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями на передачу нерухомого майна державної власності, яке перебуває в управлінні Фонду державного майна України, до сфери управління інших органів. Відповідач зауважує, що позивач права власності на спірне майно не має, а лише фактично його використовує.

Третіми особами подано пояснення щодо суті позовних вимог, в яких підтримують позицію відповідача та просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Під час розгляду справи судом встановлено наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.05.2017 № 382-р передано будівлі та споруди цілісного майнового комплексу дитячого санаторію «Сокілець» по вул. Михайлівській, 49, у с. Сокілець Вінницької області за переліком згідно з додатком із сфери управління Фонду державного майна до сфери управління Міністерства охорони здоров`я.

Позивач, зазначаючи, що розпорядження прийнято поза межами компетенції Кабінету Міністрів України і підлягає скасуванню, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Законами України «Про Кабінету Міністрів України» від 27.02.2019 № 794-VII, «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2016 № 185-V, Положенням про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частини другій статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У частинах першій, третій, четвертій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Пунктами 1, 5 статті 116 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України: забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону.

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 частини першої стастті 20 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України у сфері економіки та фінансів здійснює відповідно до закону управління об`єктами державної власності.

Відповідно до статті 1 Закону № 185-V управління об`єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 185-V об`єктами управління державної власності, зокрема, є майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям.

Частинами першою та другою статті 5 Закону № 185-V встановлено, що Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об`єктами державної власності.

Згідно з пунктами 2, 4 Положення № 1482 об`єктами передачі згідно з цим Положенням є цілісні майнові комплекси підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів.

Передача об`єктів права державної власності здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо об`єктів, визначених підпунктами «а» і «ґ» пункту 2 цього Положення.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи на момент її звернення до суду.

При цьому, таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у відповідних законодавчих актах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Разом з тим, саме по собі порушення вимог закону рішенням суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання його протиправним, оскільки обов`язковою умовою для цього є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідним рішенням.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, однією з обов`язкових умов для задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 504/4148/16-а.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 13.03.2013 у справі № 8/6/2012/5003, яке було залишено в силі рішенням Вищого господарського суду України від 25.11.2015, визнано недійсним рішення виконавчого комітету Сокілецької сільської ради від 27.07.1999 № 32 "Про оформлення права колективної власності на майновий комплекс санаторію "Сокілець" розташованого в с. Сокілець, вул. Леніна № 49 ».

Визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9) на цілісний майновий комплекс ДП «Дитячий санаторій «Сокілець», розташований за адресою: Вінницька обл., Немирівський район, с. Сокілець, вул. Леніна, 49 , що складається з наступних будівель: санблоки літ. А,Б,В,Г заг. площею 83,3 кв.м.; матеріальний склад літ. А заг. площею 539, 7 кв.м.; насосна технічної води заг. площею 15,3 кв.м.; спальний корпус № 18 літ. А заг. площею 272,1 кв.м.; спальний корпус літ. А1 заг. площею 89,6 кв.м.; спальний корпус літ. А2 заг. площею 89,3 кв.м.; спальний корпус літ. А3 заг. площею 89,3 кв.м.; спальний корпус літ. А4 заг. площею 89,3 кв.м.; спальний корпус літ. А5 заг. площею 89,6 кв.м.; спальний корпус літ. А6 заг. площею 89,3 кв.м.; спальний корпус літ. А8 заг. площею 89,3 кв.м.; спальний корпус літ. А9 заг. площею 87,9 кв.м.; спальний корпус літ. А10 заг. площею 89,3 кв.м.; спальний корпус літ. А11 заг. площею 88,8 кв.м.; спальний корпус літ. А12 заг. площею 91,1 кв.м.; спальний корпус № 14 літ. А заг. площею 146,3 кв.м.; спальний корпус № 16 літ. А заг. площею 146, 3 кв.м.; спальний корпус № 17 літ. А заг. площею 155,8 кв.м.; лікувальний корпус літ. А заг. площею 217,6 кв.м.; продовольчий склад літ. А заг. площею 78,3 кв.м., літ. Б заг. площею 33,8 кв.м., літ. В заг. площею 16,0 кв.м.; відкритий кінотеатр літ. Г; адміністративний корпус літ. А заг. площею 262,5 кв.м.; їдальня літ. А заг. площею 445, 3 кв.м.; спальний корпус № 19 літ. А заг. площею 162,1 кв.м.; душеві з котельнею літ. А заг. площею 106 кв.м.; спальний корпус № 15 літ. А заг. площею 146,3 кв.м.; насосна над арт. свердловиною заг. площею 11,9 кв.м.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Державою в особі Міністерства охорони здоров`я України зареєстровано право власності на спірне майно.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду Вінницької області від 13.03.2013, тобто з 25.11.2015, право власності Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" було припинено.

Доводи позивача про те, що він продовжує бути фактичним власником такого майна не ґрунтуються на нормах законодавства та не підтверджуються жодними належними і допустимими у розумінні статей 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України доказами, а його твердження про те, що вказане вище рішення суду у справі № 8/6/2012/5003 й досі не виконано - спростовуються матеріалами справи і жодним чином не підтверджують наявності у Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" прав на спірне майно.

Проаналізувавши доводи позивача щодо підстав звернення до суду з цим позовом, суд вважає, що наведені ним обставини не вказують на порушення оскаржуваним розпорядженням його конкретних індивідуальних прав та охоронюваних законом інтересів і ним не доведено, що таке розпорядження взагалі якимось чином впливає безпосередньо на Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

При цьому, колегія суддів також приймає до уваги правову позицію Конституційного Суду України, викладену в рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004, в якому Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Крім того, згідно з висновками Конституційного Суд України, викладеними в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011, право на захист належить особі, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів оскаржуваним ним розпорядженням Кабінету Міністрів України, що вказує на відсутність достатніх та необхідних підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Керуючись статтями 241, 243-246, 380 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (01019, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 39/41, ) до Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2), треті особи: Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, ), Міністерство охорони здоров`я (01021, м. Київ, вул. Грушевського, 7, ) про скасування розпорядження - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.П. Огурцов

Судді Р.О. Арсірій

В.А. Кузьменко