Справа № 380/4240/21
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року

справа №380/4240/21

провадження № П/380/4299/21

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Раєнко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу № 380/4240/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «УКРСИББАНК» про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача за №, №, № від 14.05.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не згідний із висновками та складеними податковими повідомленнями рішеннями, оскільки між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №141-11/11-2005К від 10.11.2005р.

15.08.2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту. Згідно графіку платежів, погашення кредиту розраховано до 10.11.2026 року. Проте, в даному випадку прощення кредиту для ОСОБА_1 за результатами укладення кредитного договору з «УкрСибббанк» не було.

Про те, що банк простив позивачеві суму кредиту останній у визначеному законодавством порядку не повідомлявся. Відтак, підстав стверджувати про те, що відбулось прощення кредиту для позивача немає. ОСОБА_1 жодного додаткового блага не отримував. А, отже, і обов`язку подати декларацію, задекларувати доходи та сплатити податок на доходи фізичних осіб і військовий збір у позивача не було.

ОСОБА_1 з 2013 року є громадянином США, що підтверджується копією паспорта. Відповідно, позивач є декларантом та платником податків у США, а відтак не повинен нести тягаря подвійного оподаткування в силу положень Конвенції між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал.

Відповідно до ст. 21 Конвенції, статті доходів резидента Договірної Держави, що виникають будь-де, про які не йде мова в попередніх статтях цієї Конвенції, оподатковуються тільки в цій Державі.

Позивач та його представник в судових засіданнях позовні вимоги підтримали, надали суду додаткові пояснення та докази, просили позов задоволити повністю.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що ним проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача, якою встановлено порушення вимог:

- п.п. 164.2.17 (д) п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік на загальну суму 94283,79 грн;

- п.п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 ПК України, в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік;

- п.п. 1.2, п.п.1.3, п.п.1.5, п.п.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, п.п. 168.1.1, 68.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014р. №71-VIII «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» в результаті чого донараховано військового збору за 2016 рік на загальну суму 7856,98 грн.

Обставини, які встановлені при перевірці.

10.11.2005 року між Позивачем і АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір №141-11/11-2005К, згідно якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 66 830 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату укладення договору становить 337 491 гривня 50 копійок.

Відповідно до листа ПАТ «УкрСиббанк» №14-2-02/10641 від 26.02.2018 року, фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) прощенно борг (тіло кредиту) за Кредитним договором в III кварталі 2016 року у сумі 523 798,81 грн, що відображено у «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» (форма 1-ДФ) за ознакою доходу « 126», як того вимагають норми абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Зазначена сума підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Однак, ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи до Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області за 2016 рік не подав, доходи у вигляді додаткового блага за 2016 рік не декларував, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2016р. не сплатив.

На думку Позивача жодного прощення боргу не відбувалося. Однак, ГУ ДФС у Львівській області, для підтвердження даних, вказаних у формі 1-ДФ за 2016 рік, надіслано запит у ПАТ «Укрсиббанк» від 15.01.2018 року №1436/10/13-01-13-11-05. На вказаний запит Банком надано відповідь від 26.02.2018 року №14-2-02/10641, якою підтверджено інформацію про суми виплачених (нарахованих) доходів у вигляді основної суми боргу анульованої кредитором, фізичним особам, зазначеним у листі податкового органу, а також вказано, що боржнику вручено відповідне повідомлення про прощення боргу згідно вимог абз. «д» пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

В той же час, договір про надання споживчого кредиту №0 від 15.08.2016 року ніяким чином не підтверджує те, що заборгованість по кредитному договору №141- 11/11-2005К від 10.11.2005 року було сплачено Позивачем у повному обсязі, і не спростовує прощення боргу Банком. Також Позивачем не надано жодних доказів повної сплати кредиту по договору №141-11/11-2005К від 10.11.2005 року.

У позовній заяві ОСОБА_2 посилається на конвенцію та на те, що він є громадянином Сполучених Штатів Америки, що підтверджується копією паспорта. Поряд з цим, він не надає жодних доказів того, що прощену суму боргу було задекларовано та сплачено у США, а також, до отриманої Відповідачем позовної заяви не додано копії паспорта Позивача, якими підтверджується його громадянство.

На думку відповідача, надані позивачем докази не спростовують висновків перевірки та доказів, наданих податковим органом.

Щодо посилань позивача на п. 8 підрозділу розділу XX «Перехідних положень» ПК України, то відповідач зазначає наступне.

Згідно п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідних положень» ПК України, яким врегульовано питання прощеної (анульованої) суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, щодо якого було проведено зміну валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню: «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язаний за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року».

Тобто, не вважається додатковим благом та не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку сума, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності у розмірі різниці, яка розрахована цим кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України.

Слід зазначити, що для здійснення розрахунку різниці кредитором застосовується офіційний курс Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та на 01 січня 2014 року.

Із викладеного вбачається, що у спірних правовідносинах, необхідною умовою є встановлення факту зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, а жодного договору про зміну валюти зобов`язання до матеріалів справи долучено не було.

Також Верховний Суд у постанові від 05.11.2019 по справі №821/465/17 вказав, що між банком та платником податків не було жодних угод про зміну валюти зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим вказана норма не може поширювати свою дію на правовідносини у даній справі.

Згідно постанови Верховного Суду від 11.06.2019 року у справі №825/399/16, боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

У постанові від 05.03.2019 року по справі №818/155/17 Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки банком прощенно (анульовано) позивачу частину заборгованості за кредитним договором, а саме тіло кредиту, то в даному випадку відповідно до норм податкового законодавства вказана сума включається до бази оподаткування і має відображатися в податковій декларації про майновий стан і доходи.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 09.04.2019 року по справі №819/1310/16, основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, надав суду додаткові пояснення та докази, просив в задоволені позову відмовити повністю.

Третя особа - ПАТ «УкрСиббанк» надав суду повідомлення позивачу про анулювання боргу від 18.08.2016 року.

Судом встановлені наступні обставини:

18.08.2016 року ПАТ «УкрСиббанк» вручив під особисту розписку позивачу повідомлення про анулювання боргу в порядку п.п. «д» п.п. 164.2.17. п. 164.2. ст. 164 ПК України наступного змісту:

«Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - AT «УкрСиббанк») нагадує, що на підставі Договору про надання споживчого кредиту №141-11/11-2005К 0) від 10.11.2005 року станом на « 15» серпня 2016 року за Вами обліковується кредитна заборгованість у сумі 21102,63 (двадцять одна тисяча сто два) долари США 63 центи, що складає 529436,73,70 гривень по курсу НБУ станом на « 18» серпня 2016 року.

AT «УкрСиббанк», як кредитор, з метою виконання вимог пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2. 164 Податкового кодексу України, повідомляє Вас, як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, що AT «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання Вашої кредитної заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №141-11/11-2005К 0) від 10.11.2005 року, а саме:

суми основного боргу (кредиту) 20877,91 (двадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) доларів США 91 цент, що складає 523798,81 гривень по курсу НБУ станом на « 18» серпня 2016 року.

Звертаємо Вашу увагу, що відповідно до пп. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є Вашим доходом, отриманим як додаткове благо, і Вам необхідно самостійно сплатити податок доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п. 161 розділу 10 розділу XX Податкового кодексу України».

11.04.2018 року Головним управлінням ДФС у Львівській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт перевірки за №896/13-01-13-11/.

Перевіркою встановлено, порушення вимог:

- п.п. 164.2.17. (д) п. 164.2. ст. 164, п. 167.1. ст. 167 ПК України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік на загальну суму 94283,79 грн;

- п.п. 49.18.4. п.49.18. ст. 49, п. 179.1. ст. 179 ПК України, в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік;

- п.п. 1.2, п.п.1.3, п.п.1.5, п.п.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, п.п. 168.1.1, 68.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014р. №71-VIII «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» в результаті чого донараховано військового збору за 2016 рік на загальну суму 7856,98 грн.

14.05.2018 року відповідачем за результатами вищевказаної перевірки прийняті спірні податкові повідомлення-рішення за №, №, №, якими збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, за штрафними (фінансовими) санкціями та збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору тощо.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірні рішення відповідача протиправними, оскільки такі не узгоджуються і вимогами законодавства відтак, на думку позивача, підлягають скасуванню.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність саме спірних рішень відповідача з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно п.п. «д» п.п. 164.2.17. п. 164.2. ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього ж Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно п. 167.1. ст. 167 цього ж Кодексу, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно п. 16/1. Підрозділу 10 розділу ХХ, цього ж Кодексу, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

1.2. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

1.4. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

1.5. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

1.6. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

18.08.2016 року ПАТ «УкрСиббанк» вручив під розписку позивачу повідомлення про анулювання боргу в порядку п.п. «д» п.п. 164.2.17. п. 164.2. ст. 164 ПК України, яким повідомлено позивача про прийняте рішення про анулювання кредитної позивача заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №141-11/11-2005К 0) від 10.11.2005 року, в тому числі і щодо суми основного боргу (кредиту) 20877,91 (двадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) доларів США 91 цент, що складає 523798,81 гривень по курсу НБУ станом на «18» серпня 2016 року.

А також попереджено позивача, що анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є його доходом, отриманим як додаткове благо, і про необхідність позивачу самостійно сплатити податок доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір.

Позивач та його представник в позовній заяві, в судових засіданнях по справі взагалі заперечували наявність такого повідомлення, однак в подальшому після надання банком вищевказаного повідомлення, про анулювання боргу в порядку п.п. «д» п.п. 164.2.17. п. 164.2. ст. 164 ПК України, надали суду додаткові пояснення в яких зазначили про те, що позивачем подано відповідну податкову декларацію в США та сплачено всі обов`язкові платежі та збори відповідно до суми оподаткованого доходу у відповідності до законодавства США щодо спірних правовідносин.

Згідно із п. 13.5. ст. 13 ПК України, для отримання права на зарахування податків та зборів, сплачених за межами України, платник зобов`язаний отримати від державного органу країни, де отримується такий дохід (прибуток), уповноваженого справляти такий податок, довідку про суму сплаченого податку та збору, а також про базу та/або об`єкт оподаткування. Зазначена довідка підлягає легалізації у відповідній країні, відповідній закордонній дипломатичній установі України, якщо інше не передбачено чинними міжнародними договорами України.

Згідно із ст. 24 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал (Конвенцію ратифіковано Законом N 180/95-ВР від 26.05.95), відповідно до положень та з урахуванням обмежень законодавства кожної Договірної Держави (як це може бути виправлено час від часу без зміни загальних принципів) кожна Держава буде дозволяти своїм резидентам (та у випадку Сполучених Штатів - їх громадянам), як кредит проти податку на дохід, прибутковий податок, що сплачується іншій Договірній Державі такими резидентами (та у випадку Сполучених Штатів - також такими громадянами).

Судом критично оцінюються докази подані по позивачем в тому числі і щодо начебто декларування та сплати спірного податкового зобов`язання в США, оскільки з тексту наданих до пояснення документів не вбачається, що такі подані до Міністерства фінансів або його повноважного представника, як це передбачає п. «і» ст. 3 згаданої вище Конвенції, а також позивачем не надано суду відповідної легалізованої довідки про суму сплаченого податку та збору, а також про базу та/або об`єкт оподаткування, для отримання права на зарахування податків та зборів, сплачених за межами України, яку позивач зобов`язаний отримати від державного органу в даному випадку США про суму сплаченого податку та збору, а також про базу та/або об`єкт оподаткування.

Також судом не враховуються аргументи позивача про те, що до спірних правовідносин застосовується пункт 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, оскільки:

Пунктом 8 підрозділу 1 «Особливості справляння податку на доходи фізичних осіб» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу встановлено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Таким чином, істотною умовою вказаної норми є саме сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, однак як вбачається з вищевказаної довідки банк позивачці вказану різницю не анулював, відтак спірні рішення по суті є правомірними.

Відповідно судом враховуються заперечення відповідача про те, що позивачу було прощенно борг в іноземній валюті, визначеній за офіційним курсом Національного банку України на суму основного боргу (кредиту). На переконання суду саме на суму прощеної заборгованості основного боргу контролюючим органом правомірно донараховані податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Оскільки банком було здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Вказана позиція суду по суті узгоджується із правовою позицією щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловленою Верховним Судом у постанові від 20.06.2018 року (справа № 804/4182/17) та постанові від 24.10.2018 року (справа № 826/6896/17).

Інші аргументи позивача судом також не враховуються, оскільки по суті не спростовують вищевказані висновки суду про правомірність спірних рішень, відповідно позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав, судом не враховуються аргументи позивача та враховуються заперечення відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 ) за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «УКРСИББАНК» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) про зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5. п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення суду складено в повному обсязі 22.11.2021 року.

Суддя Гавдик З.В.