Справа № 200/14202/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

24 листопада 2021 р. Справа №200/14202/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши заяву Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Київ) про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до Державної установи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправними дії та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до якої просив суд визнати протиправними дії щодо невиплати гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу №42476 від 27 червня 2014 року, укладеного між позивачем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Український Фінансовий Світ та стягнути кошти у розмірі 185500 грн. за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу №42476 від 27 червня 2014 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.01.2020 року по справі № 200/14202/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дії та стягнення коштів - задоволено. Визнано протиправними дії Державної установи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу №42476 від 27 червня 2014 року та стягнуто з Державної установи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 185500 (сто вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот) гривень за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу №42476 від 27 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк Український фінансовий світ.

11 березня 2020 року справу направлено до Першого апеляційного адміністративного суду за апеляційною скаргою відповідача.

Рішення суду набрало законної сили 29.04.2020 року за наслідками апеляційного перегляду та залишено постановою Першого апеляційного адміністративного суду без змін, виконавчі листи на виконання рішення суду видано 12.05.2020 року.

З 27.07.2020 року по 16 листопада 2021 року справа перебувала в Касаційному адміністративному суді у складі Верховного суду у зв`язку з розглядом касаційної скарги відповідача.

01 листопада 2021 року постановою Касаційному адміністративному суді у складі Верховного суду касаційну скаргу відповідача залишено без задоволення рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.01.2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2020 року залишено без змін.

14 квітня 2021 року від Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Київ) до суду надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подати до суду звіт про його повне виконання, оскільки до теперішнього часу судове рішення не виконано, а визначені вище обставини свідчать, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ухиляється від виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі №200/14202/19-а.

Вказана заява вмотивована тим, що на виконанні в Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні перебуває відкрите виконавче провадження ВП № 62152588 з примусового виконання виконавчого листа № 200/14202/19-а від 12.05.2020 Донецького окружного адміністративного суду про про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 185500 грн. за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу № 42476 від 27.06.2014, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Український фінансовий світ».

Виконавче провадження відкрито 22.05.2020 року, станом на момент звернення до суду рішення суду не виконано.

Перевірною майнового стану боржника встановлено, що згідно відповіді МВС України за боржником зареєстровано транспортні засоби.

Згідно повідомлення ДПС України боржник має рахунки виключно в Національному банку України.

Державним виконавцем виготовлено платіжну вимогу про списання грошових коштів, яка скерована до Національного банку України, проте листом № 55-0008/19041 від 05.03.2021 Національного банку України платіжні вимоги повернуті без виконання, керуючись чинним законодавством та нормативно-правовими актами України. Причини повернення вказані на платіжних вимогах, а саме: «На виконання вимог пункту 2.5, 2.18 глави 2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (зі змінами) повертаємо платіжні вимоги без виконання відповідно до статті 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якою кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не підлягають вилученню і можуть бути використані Фондом виключно для цілей, визначених цим законом та статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник зазначає, що стаття 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 статті 20 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності. Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню. На майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт, а також застосовані способи забезпечення позову.

Отже, приписи ст.ст. 2, 4, 20 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" наділяють Фонд гарантування вкладів фізичних осіб спеціальним статусом, який передбачає законодавчо встановлену заборону (мораторій) щодо звернення стягнення на майно (кошти), будь-якого їх вилучення, накладення арешту чи іншого обтяження.

Тож заявник вважає, що наявні підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/14202/19-а від 12.05.2020 року.

Розгляд заяви призначено на 24.11.2021 року.

24.11.2021 року сторони повідомлені належним чином в судове засідання не з`явились про причини неявки не повідомили.

Розглянувши вказану заяву та дослідивши обставини справи, суд зазначає наступне.

Положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС України, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною п`ятою статті 372 КАС України визначено, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIII).

За частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Проте, відповідно до ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб це відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Відповідно ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства (установа, організація) або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Однак звернення позивача до органів, що здійснюють примусове виконання рішень судів, не звільняє відповідача від обов`язку вживати дії направлені на виконання рішення суду в самостійному порядку.

Поряд з цим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Права та обов`язки державного виконавця при здійсненні примусового виконання судових рішень для забезпечення повного та своєчасного виконання рішення, у тому числі на звернення до суду з заявами та поданнями, визначені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Відтак, відповідно до приписів п.п. 10, 12, 13, 14, 19 ч. 3 ст. 18 цього Закону державний виконавець має право:

- звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

- звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

- звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

- у разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

- у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Пункт 22 ч. 3 ст. 18 цього ж Закону дає виконавцю право здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом, тобто виключно ті, що визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Також відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З системного аналізу ст. 382 КАС України суд встановив, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Тобто, приписи ст. 382 КАС України, скеровані на спонукання відповідача виконати рішення суду під загрозою настання несприятливих матеріальних наслідків у вигляді сплати штрафу на користь позивача та Державного бюджету в рівних частинах, чим забезпечується компенсація нереалізованих очікувань позивача відносно повного та своєчасного виконання рішення суду.

Таким чином, положення норми ст. 382 КАС України направлені на захист інтересів позивача та саме він є зацікавленою особою в реалізації її приписів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII не надає державному виконавцю права звертатись до суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, хоча ст. 382 КАС України не містить визначеного кола осіб, яким надано таке право.

Також суд враховує те, що 17 листопада 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення з аналогічним обґрунтуванням.

Тож, суд дійшов висновку про не можливість реалізації державним виконавцем норми процесуального права (ст. 382 КАС України), якщо це не передбачено нормою матеріального права, яка визначає його права та обов`язки (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява органу ДВС про встановлення судового контролю не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 248, 256, 382 КАС України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко