Справа № 360/5796/21
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

24 листопада 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5796/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

-визнати протиправними дії Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови ОСОБА_1 щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткових відпусток за 2016, 2017, 2018, та 2019 роки, передбачені п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

-зобов`язати Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткових відпусток за 2016, 2017, 2018, та 2019 роки ОСОБА_1 (а.с.1-3).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22.11.2016 по 04.04.2019 проходив військову службу в Луганському обласному військовому комісаріаті. Протягом вказаного періоду позивачем не була використана додаткова відпустка, як учаснику бойових дій. Компенсацію за невикористані 56 днів відпустки при звільнені не було виплачено. В серпні 2021 року позивач звернувся до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою щодо надання інформації про надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій та виплати компенсації за не отриману додаткову відпустку. Листом від 01.09.2021 №ВП/1014 Луганським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки повідомлено, що ОСОБА_1 не набув права на отримання грошової компенсації за не отриману додаткову відпустку, оскільки ч.19 ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання військовослужбовцям додаткових відпусток в особливий період припинено. Відповідач підтверджує, що додаткова відпустка як учаснику бойових дій не надавалась та не було використано 56 днів додаткової відпустки, заявляє що заборгованості у Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не існує. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідач позовні вимоги не визнав, до канцелярії суду 20.10.2021 надав відзив від 05.11.2021 №вих/413, в якому зазначив, що відповідно вищевказаних нормативних документів України, грошова компенсація як соціальна гарантія може бути виплачена у разі наявності відповідного права на відпустки. Позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотриману додаткову відпустку, оскільки частиною 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» припинено надання військовослужбовцям додаткової відпустки. За час з 2016 по 2019 роки позивачем не були використані 56 календарних дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. Відповідач зазначив, що на дійсний час у позивача відсутня підстава для нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік. Відповідач також зазначив, що право на грошове відшкодування невикористаної відпустки виникає у працівника тільки під час звільнення, але позивач не був звільнений з лав Збройних Сил України, що підтверджується витягом з наказу № 84 від 04.04.2019 та витягом з наказу № 144 від 26.03.2019, а лише відкомандирований та переведений до іншого підрозділу де і продовжив військову службу. На підставі викладеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.13-14).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, паспорт НОМЕР_1 , виданий 19.02.2009 Артемівським РВЛМУГУМВС України в Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.4-5,6).

Відповідно до інформації зазначеної у посвідченні серії НОМЕР_3 є особою з інвалідністю ІІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.7).

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 26.03.2019 №144 відповідно до пункту 153 Положення про проходження громадянам України військової служби у Збройних Силах України майора ОСОБА_1 , офіцера відділення забезпечення Луганського І обласного військового комісаріату оперативного командування Схід Сухопутних військ Збройних Сил України, за його згодою, увільнено від займаної посади та відряджено до військово-цивільної адміністрації міста Щастя Новоайдарського району Луганської області із залишенням на військовій службі для призначення на посаду керівника військово-цивільної адміністрації міста Щастя Новоайдарського району Луганської області (а.с.24).

Також, з витягу з наказу військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 04.04.2019 №84 вбачається, що майора військової служби за контрактом майора ОСОБА_1 , офіцера відділення забезпечення Луганського обласного військового комісаріату оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_4 , увільненого від займаної посади та відрядженого до військово-цивільної адміністрації міста Щастя Новоайдарського району Луганської області із залишенням на військовій службі наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 26 березня 2019 року № 144, вважати таким, що з 04 квітня 2019 року справи та посаду здав і вибув у розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації. З 04 квітня 2019 року виключити зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та всіх видів забезпечення (а.с.25).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 01.04.2021 №63 майора ОСОБА_1 , заступника командира 1 механізованого батальйону з тилу, звільненого наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " від 16 березня 2021 року №61 у запас відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час), вважати таким, що здав справи та посаду 01 квітня 2021 року. З 01 квітня 2021 року виключити із списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення з 02 квітня 2021 року. Також наказано виплатити грошову компенсацію за невикористані 28 календарних днів додаткової відпустки (як учаснику бойових дій) за минулі роки починаючи з: 2020 рік -14 діб, 2021 рік 14 діб (а.с.8).

На звернення позивача щодо надання інформації про надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій та виплати грошової компенсації за не отриману додаткову відпустку Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надав відповідь від 01.09.2021 №ВП/1014, в якій зазначив, що за час проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_5 з 22.11.2016 по 04.04.2019 додаткова відпустка як учаснику бойових дій не надавалась та не було використано відповідно 56 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Заборгованості у Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки перед не існує (а.с.9).

Вважаючи протиправними дії Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткових відпусток за 2016, 2017, 2018, та 2019 роки, передбачені п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд дійшов наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25.03.1992 року (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 року (далі - Закон №3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з п. 8 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 1-2 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

Абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Крім того, пунктом 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Пунктом 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 визначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.

З системного аналізу наведених норм слідує, що військовослужбовцям виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки та додаткової відпустки лише у випадку їх звільнення з військової служби.

При цьому виплачує таку грошову компенсацію саме та військова частина, яка є останнім місцем служби військовослужбовця.

Як вже зазначав суд раніше відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 01.04.2021 №63 майора ОСОБА_1 , заступника командира 1 механізованого батальйону з тилу, звільненого наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " від 16 березня 2021 року №61 у запас відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час), вважати таким, що здав справи та посаду 01 квітня 2021 року. З 01 квітня 2021 року виключити із списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення з 02 квітня 2021 року. Також наказано виплатити грошову компенсацію за невикористані 28 календарних днів додаткової відпустки (як учаснику бойових дій) за минулі роки починаючи з: 2020 рік -14 діб, 2021 рік 14 діб (а.с.8).

Отже військова частина НОМЕР_4 є останнім місцем служби військовослужбовця та саме вона повинна здійснити повний розрахунок з позивачем по всім видам невикористаних відпусток, в тому числі додаткової відпустки як учаснику бойових дій за всі минулі роки, право на яку набув військовослужбовець під час військової служби незалежно від місця такої служби та періоду набуття права на відпустку.

Підсумовуючи викладене, судом не встановлено порушень з боку Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки права позивача щодо отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, та 2019 роки, оскільки позивач не звільнявся з Луганського обласного військового комісаріату, а був увільнений від займаної посади та відряджений до військово-цивільної адміністрації.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж та підстав заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що у разі не використання ним під час проходження всієї військової служби додаткової відпустки як учаснику бойових днів за 2016, 2017, 2018, та 2019 роки, він не позбавлений права звернутись до суду з позовом саме до військова частина НОМЕР_4 , як до останнього місця служби військовослужбовця, щодо зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за вказані періоди.

Питання про судові витрати не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова