Справа № 400/2757/20
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/2757/20
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Техніксервіс на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року по справі №400/2757/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Техніксервіс до Державної митної служби в особі Миколаївської митниці як відокремленого структурного підрозділу про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2020 року ТОВ Техніксервіс звернулось з адміністративним позовом у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA 508000/2019/000026/2 від 27 грудня 2019 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 508280/2019/00013 від 27 грудня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що на підставі договору, укладеного з компанією FCE SARL (Франція), ТОВ "Техніксервіс" продало транспортний засіб (підіймальна вишка). На вказаний товар була подана митна декларація, в якій митна вартість товару визначена за ціною договору. Під час митного оформлення, відповідач поставив під сумнів заявлену позивачем митну вартість товару і витребував додаткові документи, які були надані в повному обсязі з поясненнями. 27 грудня 2019 року Митниця прийняла оскаржені рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Позивач вважає, що подав до Митниці всі необхідні документів, які підтверджують всі складові задекларованої ним митної вартості товару і які не містили будь-яких розбіжностей або неточностей. Наполягає на правильному визначенні митної вартості за основним методом, передбаченим Митним кодексом України, тобто за ціною договору.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що за результатами оцінки ризиків модулем АСАУР (автоматизована система аналізу та управління ризиками), згенеровані обов`язкові митні процедури, при виконанні яких відповідач встановив, що надані позивачем для митного оформлення документи не містять інформації щодо всіх складових митної вартості товару, зокрема щодо його страхування. Маються розбіжності у визначенні пробігу, що впливає на митну вартість. Ці обставини розцінені Митницею як достатня підстава для коригування митної вартості товару за другорядним методом (а. с. 61-63).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 19 серпня 2021 року позов задовольнив.

Рішення про коригування митної вартості товарів № UA 508000/2019/000026/2 від 27 грудня 2019 року визнав протиправним та скасував.

Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 508280/2019/00013 від 27 грудня 2019 року визнав протиправною та скасував.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморської митниці Держмитслужби (вул. Гоголя, 13, м. Херсон, Херсонська область, 73003, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Техніксервіс" (вул. 8 Березня, 12, кв. 110, м. Миколаїв, 54029, ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 4 104,0 грн. (чотири тисячі сто чотири гривні) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,0 грн. (одна тисяча гривень).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, ТОВ "Техніксервіс" подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції в цій частині ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу змінити, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморської митниці Держмитслужби на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Техніксервіс" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- судом першої інстанції не надано жодної оцінки відповідним документам позивача на предмет співвідношення (співмірності) обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, ціни позову, кількості витраченого на ці послуги часу, значення справи для позивача, із вказаним обсягом цих послуг та витраченим адвокатом часом у актах приймання-передачі, із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 640/22250/19 та від 3 листопада 2020 року у справі № 1.380.2019.002189.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, надав до суду апеляційної інстанції відзив, у якому зауважив про не співмірність понесених витрат на правничу допомогу.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 13 листопада 2019 року ТОВ "Техніксервіс" уклало договір № FCE2019 з FCE SARL (Франція) на поставку транспортного засобу марки Terex, модель ТВ 85, рік випуску 2000 року, номер шасі НОМЕР_1 , пробіг 3547, який був у вжитку (а. с. 25-27).

Відповідно до пункту 3.1., пункту 4.1., 5.1. цього договору, ціна товару складає 7 000,0 євро, поставка відбувається на умовах "Інкотермс-2000", оплата здійснюється на підставі проформи-інвойсу.

Згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах № 7 від 27 листопада 2019 року, позивач повністю оплатив товар (а. с. 19).

Відповідно до проформи-інвойсу № PF 2019/190 від 13 листопада 2019 року, позивачу поставлено обумовлений договором товар (а. с. 44).

Цей товар задекларований митною декларацією UA508280/2019/000826 (а. с. 39-40).

24 грудня 2019 року Митниця надіслала ТОВ "Техніксервіс" електронне повідомлення, в якому вказано на відсутність в поданих документах відомостей щодо всіх числових значень складової митної вартості, зокрема страхових і транспортних витрат, у зв`язку з чим Митниця вимагала подати: 1) виписку з бухгалтерської документації щодо числових значень складової митної вартості (транспортування, страхування); 2) копію митної декларації країни відправлення; 3) договір з третіми особами, пов`язаний з договором на поставку товару, митна вартість якого визначається (а. с. 30).

У відповідь позивач повідомив, що витрати на перевезення та страхування товару покладались на постачальника, а митна декларація країни відправлення подається тільки у разі її наявності.

27 грудня 2019 року Митниця склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 508280/2019/00013 та винесла спірне рішення про коригування митної вартості товарів UA 508000/2019/000026/2 (а. с. 17-18, 28-29).

Рішення мотивоване Митницею тим, що подані документи не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару, так як:

- в преамбулі договору поставником є M. Loeffler, тоді як договір підписаний Franas Loeffler;

- висновок Регіональної торгово-промислової палати неможливо ідентифікувати з оцінюваним товаром, так як у висновку зазначена нароботка товару у 3 547 годин, що суперечить конформації договору і митної декларації..

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість визначення ним митної вартості товару позивача за основним методом.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, справа розглянута в спрощеному позовному провадженні, в письмовому провадженні, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 1 000,0 грн.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів, враховуючи оскарження рішення суду першої інстанції лише в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA 508000/2019/000026/2 від 27 грудня 2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 508280/2019/00013 від 27 грудня 2019 року, рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Вирішуючи спірне питання колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/160 від 18 жовтня 2018 року у справі № 813/4989/17.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, з вищевикладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Підставою для визначення розміру компенсації витрат на правничу допомогу у адміністративних справах є документальне підтвердження участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Так, в даному випадку, на підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, було надано ордер про надання правничої допомоги, договір № 5-ЮО/2019 про надання правничої допомоги та юридичних послуг від 10.07.2019 з додатком, акти про надання правничої допомоги на суму 5 000,0 грн. і 1 000,0 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 6 000,0 грн. (а. с. 22, 34-36, 37, 70).

На думку колегії суддів , враховуючи відзив на апеляційну скаргу та зважаючи на незначний обсяг матеріалів справи (поданих позивачем доказів), на ціну позову 41 488,74 грн., не надання адвокатом апелянту жодних робіт чи послуг, які б полягали у надісланні адвокатського запиту з метою отримання документів, збір доказів, здійснення інших дій, на вчинення яких було необхідно витратити кошти та час, а також те, що справа розглянута в спрощеному провадженні, позов поданий через систему "Електронницй суд", тобто адвокат не витрачав час та кошти на прибуття до суд першої інстанції, сума заявлена представником апелянта 6 000, 00 є не співмірною.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням кількості витраченого на ці послуги часу та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, з огляду на те, що наявними в матеріалах справи документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі підтверджено належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відшкодування витрат на правову допомогу з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності та пропорційності у розмірі 1 000 грн.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 по справі № 520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Додатково апеляційний суд зауважує, що під час розгляду справи колегія суддів врахувала висновок Верховного Суду, який викладено у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 640/22250/19 від 3 листопада 2020 року у справі № 1.380.2019.002189 та прийняла до уваги відзив відповідача на апеляційну скаргу, у якому заявлене клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Техніксервіс залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року по справі № 400/2757/20 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.