Справа № 240/8456/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Житомир справа № 240/8456/21

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Капинос О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Брусилівською селищною радою Житомирського району Житомирської області щодо ненадання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 2.0000 га для ведення підсобного господарства за її клопотанням від 25.01.2021.

- зобов`язати Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути її клопотання від 25.01.2021 та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 2.0000 га для ведення підсобного господарства згідно клопотання від 25.01.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що звернулася із заявою до відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для ведення підсобного господарства, проте відповідачем рішенням відмовлено у її задоволенні з підстав постійного користування громадянами земельними ділянками за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером :05:000:8103.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення винесене протиправно, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представника відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки земельна ділянка, яка зазначена в графічних матеріалах із відміткою бажаного місця розташування земельної ділянки, розташована на земельному масиві за межами населеного пункту села Озера Брусилівського району Житомирської області, за рахунок земельної ділянки площею 117,9742 га, кадастровий номер :05:000:8103, який перебуває в постійному користуванні громадян.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що станом на подання позовної заяви на площі земельної ділянки за кадастровим номером 00:05:000:8103 площею 117.9442 га в постійному користуванні перебуває: СФГ "Нива" - 51.7 га, СФГ "Чміль" - 4.98 га, СФГ "Нона" - 14.7000 га, СФГ Пилипчук - 5.01 га. Всього: 76.39 га. Площа земельної ділянки, яка не перебуває у постійному користуванні на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103, становить 41.5542 га.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 07.03.2019 передані відповідно до наказу Головного управління від 22.12.2018 №6-5020/14-18-СГ в комунальну власність Брусилівської селищної ради, зокрема, такі земельні ділянки:

земельна ділянка площею 51,7 га, яка перебуває в постійному користуванні СФГ "Нива" на підставі державного акта на право постійного користування серії ЖТ 23 №000025 та знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103;

земельна ділянка площею 4,98 га., яка перебуває в постійному користуванні СФГ "Чмиль" на підставі державного акта на право постійного користування серії ЖТ 23 09 № 000008 та знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103;

земельна ділянка площею 50,0 га, яка перебуває в постійному користуванні СФГ "Нона" на підставі державного акта на право постійного користування серії ЖТ 23 № 000034 та знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103;

земельна ділянка площею 5,01 га, яка перебуває в постійному користуванні СФГ "Пилипчук" на підставі державного акта на право постійного користування ЖТ 23 09 № 000007 та знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103.

Отже, зазначає, що на зазначеній позивачем земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га розташовані земельні ділянки СФГ, на які їх власники мають державні акти на право постійного користування землею.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Встановлено, що позивач 25.01.2021 звернулася до відповідача із заявою від 18.01.2021 №Г-418 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність, орієнтованою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту Брусилівської селищної ради (колишньої Озерської сільської ради) Житомирського району Житомирської області. До заяви позивачем долучено копію паспорта, копія ідентифікаційного номеру та викопіювання.

24.02.2021 Брусилівською селищною радою прийняте рішення "Про розгляд заяв громадян" на XI сесії восьмого скликання №215.

Підпунктом 9.5 пункту 9 вказаного рішення вирішено відмовити у передачі у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з тим, що земельні ділянки, які зазначені в графічних матеріалах із відміткою бажаного місця розташування земельної ділянки, розташовані на земельному масиві за межами населеного пункту села Озера Брусилівського району Житомирської області, за рахунок земельної ділянки площею 117,9742 га, кадастровий номер :05:000:8103, який перебуває в постійному користуванні громадян.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням та вважаючи таке рішення протиправним позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - ЗК України).

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що громадяни, які зацікавлені у реалізації свого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, у тому числі для ведення селянського господарства у межах населеного пункту, звертаються до відповідної сільської, селищної, міської ради із заявою, яку орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути у місячний строк.

Як свідчать матеріали справи позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, проте отримала відмову у задоволенні такої заяви.

Так, приписами частини 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" №280/97-ВР від 21.05.1997 (далі - Закон №280/97-ВР) передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до частини 2 статті 59 вказаного Закону, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Частиною 3 статті 59 Закон №280/97-ВР зазначено, що рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Таким чином, вирішення питань, віднесених до компетенції місцевої ради, здійснюється шляхом прийняття рішень.

У свою чергу, статтею 118 ЗК України визначено строк для розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та передбачено два можливі варіанти рішень за наслідками розгляду відповідної заяви - задоволення заяви та надання дозволу або вмотивована відмова у наданні дозволу з передбачених на те законом підстав. Інших варіантів дій уповноваженого органу за наслідками розгляду заяви законом не передбачено

При цьому, підстави для прийняття відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є вичерпними.

Так, як свідчать матеріали справи рішенням Брусилівської селищної ради від 24.02.2021 відмовлено позивачу у передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з тим, що земельні ділянки, які зазначені в графічних матеріалах із відміткою бажаного місця розташування земельної ділянки, розташовані на земельному масиві за межами населеного пункту села Озера Брусилівського району Житомирської області, за рахунок земельної ділянки площею 117,9742 га, кадастровий номер :05:000:8103, який перебуває в постійному користуванні громадян.

Разом з тим, слід звернути увагу, що позивач, звертаючись із заявою від 25.01.2021 просив у відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а не про передачу у власність земельної ділянки.

В той же час, відповідач, приймаючи спірне рішення, вирішував питання щодо наявності підстав саме для передачі у власність земельної ділянки та не вирішував питання щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Суд відмічає, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність не є тотожними поняттями.

Зазначене свідчить про те, що заява позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою не розглянута належним чином та рішення по суті поставлених у ній питань не прийнято.

Суд звертає увагу на те, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не гарантує подальшого позитивного рішення про надання її у власність.

Відповідно до положень законодавства у сфері земельних відносин отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування особі, яка звернулась із відповідним клопотанням. Суд зазначає, що проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правоустановлюючим документом, а тому не може порушити права третіх осіб на користування цією земельною ділянкою (у разі її перебування у користуванні цих третіх осіб).

Аналогічної правової позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду про що викладено у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 361/2562/16-а, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 підлягає врахуванню судами при прийнятті рішень.

Суд також зауважує, що висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

В той же час, суд звертає увагу, що з наданої до матеріалів справи інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку за кадастровим номером :05:000:8103 встановлено, що цільове призначення вказаної земельної ділянки: 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.

Отже, згідно наданої інформації земельна ділянка з кадастровим номером не перебуває у користуванні громадян.

Відповідно до ст.125, 1256 ЗКУ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідачем всупереч вимогам ст.77 КАС України не надано жодних належних та допустимих доказів щодо перебування вказаної земельної ділянки за кадастровим номером :05:000:8103 у постійному користуванні громадян.

Крім того, навіть посилання на лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 07.03.2019, не дозволяють однозначно стверджувати про передачу усього обсягу земельного масиву площею 117,9742 га за кадастровим номером :05:000:8103 іншим громадянам.

Таким чином, суд вважає, що заява позивача не вирішена по суті поставлених у ній питань, а тому, спірне рішення шостої сесії Брусилівської селищної ради восьмого скликання від 24.02.2021 №215 в частині відмови ОСОБА_1 про передачу у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту села Озера Брусилівського району Житомирської області не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Отже, відповідачем в оскаржуваному рішенні міської ради не наведено жодної з підстав, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл, то суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Виходячи із обставин цієї справи суд враховує, що оскаржуване позивачем рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки.

Такі недоліки у діяльності відповідача, окрім того, що вказують на протиправність рішення, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх передбачених нормами статті 118 Земельного кодексу України умов для прийняття рішення про надання дозволу.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку документації із землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх умов необхідних для видачі дозволу, призведе до втручання в дискреційні повноваження.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Аналогічна правова позиція висловлена Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 29.09.2021 у справі №120/2305/21-а, від 22.09.2021 у справі №600/63/21-а.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи ст.139 КАС України, позивачу підлягає відшкодуванню сума сплаченого судового збору відповідно до квитанції у розмірі 908 грн.

Керуючись ст.ст.9,72-77,139,242-243,245-246 КАС України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (вул. М.Іларіона, 50, смт.Брусилів, Житомирська область,12601, РНОКПП/) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 9.5 п.9 рішення Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 24.02.2021 №215 в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Зобов`язати Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 18.01.2021 вх. №Г-418 від 25.01.2021 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Брусилівської селищної ради, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос