Справа № 440/1404/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 440/1404/21

адміністративне провадження № К/9901/40128/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі №440/1404/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63921921 від 15 грудня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме поза межами наданих відповідачу повноважень, поза межами свого виконавчого округу, не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи і не за місцем знаходження його майна.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у задоволенні позов відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна звернулася до Верховного Суду із указаною касаційною скаргою.

Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, оскарження судового рішення у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Статтями 280, 281, 287, 288 КАС України передбачено особливості провадження у справах за адміністративними позовами органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань; особливості провадження у справах за адміністративними позовами про усунення перешкод та заборону втручання у здійснення права на свободу мирних зібрань; особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України.

У свою чергу, стаття 287 КАС України передбачає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що спір у цій справі виник у відносинах з приводу дій приватного виконавця.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку можливо лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Оскаржуючи судові рішення, прийняті за правилами статті 287 КАС України, відповідач зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» у подібних правовідносинах.

Водночас Верховним Судом сформовано висновок щодо застосування положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» у подібних правовідносинах, зокрема у справах №№300/3258/20, 380/7750/20 (який підтримано судовою палатою Верховного Суду у справі №380/9335/20) та 160/15005/20, 560/1119/21, 340/340/21, 280/6677/20 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від нього.

Скаржник не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, із зазначенням нових, проблемних та раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права.

Також, у пункті 22 рішення у справі «Мельник проти України» (заява №23436/03) Європейського Суду з прав людини зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним і воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами і цілями.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний заявником касаційної скарги спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій категорії адміністративних справ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі №440/1404/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», про визнання протиправною та скасування постанови.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк