Справа № 640/21993/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року м. Київ № 640/21993/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа, Міністерства юстиції України яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національне антикорупційне бюро України
пропро визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національного антикорупційного бюро України (далі - третя особа та/або НАБУ) та з урахуванням заяви про зміну предмету позову, прийняту ухвалою суду від 13.09.2021, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С., яка полягає у нездійсненні в розумні строки виконавчих дій з виконання виконавчого листа від 12.04.2021 № 640/11970/20 в межах виконавчого провадження №65258137 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України;

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С., яка полягає у нерозгляді клопотання ОСОБА_1 від 03.07.2021 щодо здійснення активних виконавчих дій з виконання виконавчого листа від 12.04.2021 № 640/11970/20 в межах виконавчого провадження №65258137 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України, зокрема винесення постанови про накладення на боржника штрафу;

- зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. вчинити дії щодо виконання виконавчого листа від 12.04.2021 №640/11970/20 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України в межах виконавчого провадження № 65258137 в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», п. 7 Переліку виконавчих дій та строків їх вчинення, що є додатком до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 (із змінами), а також іншими положенням законодавства;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 17.08.2021 у виконавчому провадженні №65258137 про закінчення виконавчого провадження.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішення в адміністративній справі №640/11970/20 є не виконаним. Також ОСОБА_1 обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що наказ Директора Національного бюро від 29.03.2021 року №46-ДСК, так само як і наказ від 29.03.2021 року №785-н мали на меті фіктивне поновлення позивача на посаді державної служби в Національному антикорупційному бюро України і відновлення його правового стану, яке було реалізовано шляхом прийняття наказів Директора Національного бюро від 31.03.2021 року №48-ДСК «Про внесення змін до структури, штатного розкладу та штатного розпису Національного антикорупційного бюро України», від 29.04.2021 року №1027-н «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », з внесеними до нього змінами згідно наказу №1028-н від 29.04.2021 року. На переконання позивача вказані накази є протиправними, а їх прийняття мало своїм наслідком безпідставне винесення відповідачем спірного рішення та висновку про фактичне виконання рішення суду в адміністративній справі №640/11970/2 і, як наслідок, закінчення виконавчого провадження.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній стверджує про правомірність прийнятого ним рішення та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, представник відповідача вказує, що третьою особою виконано рішення суду в адміністративній справі №640/11970/20, адже поновлено позивача на рівнозначній посаді в Національному антикорупційному бюро України.

Позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якому останній наводить мотиви та доводи в частині протиправності прийнятого третьою особою наказу 29.03.2021 року №785-н «Про поновлення ОСОБА_1 », а також інших наказів, які вказані судом вище, в частині їх опублікування. Окрім цього, позивач наполягає, що НАБУ поновлено його на посаді, яка не є рівнозначною тій, з якої він був звільнений, а тому таке призначення є формальним і не може вважатися виконанням рішення суду в адміністративній справі №640/11970/19.

Представником третьої особи подано письмові пояснення по суті позовних вимог у яких він зазначає, що НАБУ виконано рішення суду в адміністративній справі №640/11970/19 в повному обсязі, а позивача поновлено на рівнозначній посаді, з якої останнього було звільнено.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2020 у справі №640/11970/20 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Директора Національного антикорупційного бюро України від 18.05.2020 №28-н «Про застосування дисциплінарного стягнення до Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Директора Національного антикорупційного бюро України від 18.05.2020 року № 697-р «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на державній службі в Національному антикорупційному бюро України на посаді Заступника Керівника Головного підрозділу детективів - Керівника Другого підрозділу детективів.

Стягнуто з Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Василя Сурикова, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 травня 2020 року по 26 жовтня 2020 року у розмірі 1 643 083,20грн. (один мільйон шістсот сорок три тисячі вісімдесят три гривні, 20 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі №640/11970/20 апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України - задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року - скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Директора Національного антикорупційного бюро України від 18.05.2020 року №28-н «Про застосування дисциплінарного стягнення до Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Директора Національного антикорупційного бюро України від 18.05.2020 року № 697-р «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України.

Стягнуто з Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Василя Сурикова, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 травня 2020 року по 26 жовтня 2020 року у розмірі 628 871 (шістсот двадцять вісім тисяч вісімсот сімдесят одна) гривня 14 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

12.04.2021 Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі №640/11970/20.

22.04.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком Олексієм Степановичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65258137 з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.04.2021, виданого у справі №640/11970/20.

17.08.2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком Олексієм Степановичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65258137, якою закінчено виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого листа від 12.04.2021 року, виданого у справі №640/11970/20 (далі - оскаржуване (-а) та/або спірне (-а) рішення (постанова)).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із частиною 1 статті 14, частиною 1 статті 15 Закону №1404-VIII учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 4 статті 19 Закону №1404-VIII регламентовано, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII регламентовано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із частинами 2, 3 статті 39 Закону №1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що спірне рішення прийнято відповідачем на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII у зв`язку із наданням третьою особою, серед іншого, наступних документів: заява про врахування добровільного виконання рішення та роз`яснень апеляційного суду при виданні виконавчих листів від 02.04.2021 вих. №10-219/10275, повідомлення від 29.03.2021 вих. №17-188/9659, наказ від 29.03.2021 №785-н «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », посадові інструкції Керівника П`ятого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України, Керівника підрозділу детективів Головного підрозділу детективів, витяги із структури Національного антикорупційного бюро України, які затверджені наказами Директора Національного бюро від 29.03.2021 року №46-ДСК, від 31.03.2021 року №48-ДСК.

Між тим, як вже було вказано судом вище, позивач зазначає, що наказ Директора Національного бюро від 29.03.2021 №46-ДСК, так само як і наказ від 29.03.2021 №785-н мали на меті фіктивне поновлення позивача на посаді державної служби в Національному антикорупційному бюро України і відновлення його правового стану, яке було реалізовано шляхом прийняття наказів Директора Національного бюро від 31.03.2021 року №48-ДСК «Про внесення змін до структури, штатного розкладу та штатного розпису Національного антикорупційного бюро України», від 29.04.2021 №1027-н «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », з внесеними до нього змінами згідно наказу №1028-н від 29.04.2021.

Позивач стверджує, що вказані накази є протиправними та фактично порушують його права та охоронювані законом інтереси і не забезпечують та не свідчать про обставини виконання НАБУ рішення суду в адміністративній справі №640/11970/20.

Суд, оцінюючи наведені твердження ОСОБА_1 , звертає увагу, що Законом №1404-VIII не надано повноважень державному/приватному виконавцю ставити під сумнів законність прийнятих боржником рішень на виконання рішення суду (в даному випадку наказів, у тому числі наказу від 29.03.2021 №785-н «Про поновлення ОСОБА_1 ).

Також суд звертає увагу на те, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 року у справі №640/14941/21 у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України в частині вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Директора Національного антикорупційного бюро України №758-н від 29.03.2021 року «Про поновлення ОСОБА_1 » відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2021 року у справі №640/14941/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 року залишено без змін.

У вказаній постанові Шостий апеляційний адміністративний суд вказав, що позивач фактично не погоджується зі способом виконання судового рішення у справі №640/11970/20. Відповідно, якщо позивач вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення у справі №640/11970/20 порушувались його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Отже, з урахуванням наведеного, на переконання суду мотиви та доводи позивача в частині прийняття відповідачем наказів, які вказані судом вище, не можуть бути оцінені судом в межах даної адміністративної справи.

Більше того, судом встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2021 року у справі №640/14941/21 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 та поновлено його.

Відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Предметом розгляду адміністративної справи №640/14941/21 є позовні вимоги ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправним та скасування наказу Директора Національного антикорупційного бюро України № 46-ДСК від 29.03.2021 «Про внесення змін до структури, штатного розкладу та штатного розпису Національного антикорупційного бюро України»; визнання протиправним та скасування наказу Директора Національного антикорупційного бюро України № 48-ДСК від 31.03.2021 «Про внесення змін до структури, штатного розкладу та штатного розпису Національного антикорупційного бюро України»; визнання протиправним та скасування наказу Директора Національного антикорупційного бюро України № 1027-н від 29.04.2021 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » з внесеними до нього змінами згідно наказу № 1028-н від 29.04.2021 «Про внесення змін до наказу Директора Національного антикорупційного бюро України №1027-н від 29.04.2021 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 в частині припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади Керівника П`ятого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури і штатного розпису, пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Жодних інших доводів, якими б обґрунтовувались позовні вимоги, окрім тих, оцінка яким надана судом вище позивачем у позовній заяві не наведено.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, вважає, що оскаржувана постанова відповідає критеріям, які встановленні частиною 2 статті 2 КАС України, оскільки станом на час вирішення спору по суті в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження визнання протиправним рішення, а саме наказу Національного антикорупційного бюро України №758-н від 29.03.2021 року «Про поновлення ОСОБА_1 » в порядку судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі №640/11970/20.

Отже, беручи до уваги наведене в сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 17.08.2021 у виконавчому провадженні ВП №65258137 про закінчення виконавчого провадження.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання останнього вчинити певні дії слід звернути увагу на наступне.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі №342/157/17.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом". Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Зі змісту норми частини 1 статті 5 КАС України слідує, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»); (д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є: (а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; (б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України; (в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю); (г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності); (д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес, а його права порушені з боку суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу, що станом на час вирішення спору по суті виконавче провадження ВП №65258137 є завершеним. Тобто, обставини наявності/відсутності протиправної бездіяльності в частині вчинення відповідачем виконавчих дій з метою виконання рішення суду в адміністративній справі №640/11970/20 не порушує права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 , у тому числі з огляду на те, що виконавче провадження є завершеним у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду.

Також приймаючи до уваги те, що виконавче провадження ВП №65258137 є завершеним відсутні підстави для зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виконання виконавчого листа від 12.04.2021 № 640/11970/20 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України в межах виконавчого провадження № 65258137 в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», пункту 7 Переліку виконавчих дій та строків їх вчинення, що є додатком до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 (із змінами), а також іншими положенням законодавства.

Згідно із частиною 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.

Оскільки адміністративний позов до задоволення не підлягає, то відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат на користь позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 72-73, 76-78, 143, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстації: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, б. 13, ) за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Василя Сурікова, б. 3, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева