Справа № 380/83/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Сподарик Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/83/21 пров. № А/857/12383/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Герман О.В.

представника позивача: Підгайної Н.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі № 380/83/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

04.01.2021р. ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив суд:

-визнати протиправними дії щодо невиплати нарахованої пенсії за період з 01.12.2017р.-31.01.2020р. в розмірі 53614,27грн.;

-зобов`язати здійснити виплату пенсії за період з 01.12.2017р.-31.01.2020р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2021р. позов задоволено частково.

Суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити виплату нарахованої ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 01.12.2017р.-31.01.2020р. в розмірі 53614 грн. 27 коп. В решті вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Представник позивача Підгайна Н.Й. в судовому засіданні просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішенні суду першої інстанції без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 2004р. проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Однак, у зв`язку із тимчасовою окупацією територій у Луганській області позивач змінив фактичне місце проживання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 2014 року перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області та отримував пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням виконавчого комітету Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області від 11.10.2016р. №75 «Про дозвіл на тимчасове перебування» позивачу дозволено тимчасове перебування за адресою: село Криничне Балаклійського району Харківської області.

З 01.12.2017р. виплата пенсії ОСОБА_1 призупинена на підставі протоколу від 23.11.2017р. №40 засідання комісії по здійсненню перевірки правомірності взяття на облік внутрішньо переміщених осіб у Балаклійському районі та призначення їм відповідних соціальних виплат як особі яка не проживає на території Балаклійського району.

Як видно з матеріалів пенсійної справи, позивач з 01.02.2020р. перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як непрацюючий пенсіонер (внутрішньо переміщена особа), одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В період з грудня 2017р.-31.12.2019р. ОСОБА_2 не отримував пенсію.

15.12.2020р. Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області на заяву позивача щодо пенсійної виплати від 04.12.2020р. листом №1300-5304-8/102589 повідомив, що заборгованість із виплати пенсії за період з 01.12.2017р.-31.01.2020р. складає - 53614,27 грн. та не виплачена з підстав відсутності порядку виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам та після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку, виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам будуть проводитись. (а.с. 14 )

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, ч.3 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

ст.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих даним Законом, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення п.2 ч.1 ст.49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. року №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить, що виплата пенсії припиняється лише на підставі відповідного рішення територіальних органів пенсійного фонду або суду.

Перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Із змісту ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706-VII, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) видно, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

В абз.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 цього Закону.

Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), якою визначив, що призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, яка видана згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 509.

Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження (далі - внутрішньо переміщені особи), здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Тобто, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є, зокрема, знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою.

Як видно із довідки від 20.01.2020р. №1333-, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Сихівському відділі соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політику Львівської міської ради, як внутрішньо переміщена особа, із місцем реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , та місцем фактичного проживання: АДРЕСА_2 . (а.с.11)

В п.15 Порядку «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. №365 видно, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. ( далі Порядок № 365)

Так, ч.1. ст.7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, та обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

п.9 ч.1 ст.16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє державу в особі пенсійного органу від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, про застосування норм постанов Кабінету Міністрів України, яким визначений порядок виплати заборгованості з пенсії внутрішньо переміщеним особам, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, необхідно зазначити, що сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не є спірним між сторонами. При цьому, пенсійний орган самостійно здійснив розрахунок заборгованості пенсійної виплати останньому та не заперечує самого факту такої заборгованості.

Верховний Суд в постанові від 3 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (провадження № пз/9901/20/18) дійшов висновків, що Порядок №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії внутрішньо переміщених осіб.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов в частині вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити виплату нарахованої позивачу пенсії за віком за період з 01.12.2017р.-31.01.2020р. в розмірі 53614,27 грн. підлягає до задоволення, оскільки відповідач діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Щодо доводів апелянта про те, що позивач пропустив строк звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020р. в справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що пенсії не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Отже, враховуючи ту обставину, що предметом даного спору є заборгованість з пенсійних виплат в розмірі 53614,27 грн., яка в 2017 році нарахована, але не виплачена позивачу, і на даний час обліковується в пенсійному органі, а тому особа має право на її виплату за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі № 380/83/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 22.11.2021р.