Справа № 380/512/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/512/21 пров. № А/857/16748/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Сидор Н.Т.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850; зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги з урахуванням правової оцінки суду, наданої судом у рішенні про права ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги як особи з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 011377 від 18 лютого 2020 року позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності. Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ № 333497 від 18 лютого 2020 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вказує, що з метою отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 та п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або частково втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі Порядок № 850), звернувся до голови Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності та подав усі необхідні документи. Однак, Головне управління МВС України у Львівській області повідомило про те, що подані ним матеріали з відповідним висновком направлено до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги, а в подальшому зазначені матеріали повернуто до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області. Відповідно до інформації, зазначеної у листі Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 08 квітня 2020 року № 11399/15-2020, за результатами опрацювання матеріалів, які стосуються медичних питань, Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на неналежне оформлення документів, що унеможливлює прийняття рішення за надісланими матеріалами. Крім того, листом від 30 червня 2020 року № 106 Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повернуло позивачу його повторну заяву з додатками на доопрацювання, оскільки розбіжності в документах, котрі долучено до заяви, унеможливлюють формування висновку та скерування матеріалів до МВС України для прийняття рішення щодо проведення виплати. Звертає увагу на те, що правовими нормами Закону України «Про міліцію» та Порядку № 850 передбачено чіткий алгоритм дій щодо порядку та умов призначення і виплати відповідної одноразової грошової допомоги, а також чітко регламентовано повноваження Міністерства внутрішніх справ України за результатами розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги, а саме: прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні такої допомоги. Однак Міністерство внутрішніх справ України не прийняло за результатами розгляду документів про виплату позивачу одноразової грошової допомоги жодного із зазначених рішень та всупереч п. 9 Порядку № 850 повернуло матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу без прийняття рішення. Вважає, що спосіб, у який Міністерство внутрішніх справ України розглянуло заяви та документи про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, Законом України «Про міліцію» та Порядком № 850 не передбачений, а тому є протиправним.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року залучено Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо прийняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої ст. 23 Закону України «Про міліцію» та за результатами її розгляду відповідно до п. 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, прийняти відповідне рішення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Порядком № 850 не передбачена можливість повернення документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства, а тому повернення Міністерством внутрішніх справ України документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить п. 9 Порядку № 850.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що копія позовної заяви по справі станом на дату оскаржуваного рішення (21 липня 2021 року) на адресу МВС України не надходила, що є порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що саме лише подання позивачем передбачених пунктом 7 Порядку № 850 документів не свідчить про наявність в нього безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги, в компетенції МВС України є аналіз та дослідження змісту таких документів. У разі виявлення невідповідності таких документів встановленій формі, а також суперечності чи неповноти наявної в них інформації щодо обставин отримання особою травми, каліцтва чи захворювання, ця обставина виключає можливість прийняття МВС України будь-якого з рішень, чи то про виплату одноразової грошової допомоги чи про відмову у виплаті такої. Зазначає, що при проведенні медико-соціальної експертизи позивачу представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучались, відповідачем правомірно було повернуто матеріали щодо призначення грошової допомоги на доопрацювання. Вважає, що оскільки після первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, тому немає правових підстав для призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 850.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що п. 14 Порядку № 850 не передбачено такої підстави для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги як не запрошення до складу комісії при проведенні медико-соціальної експертизи позивача представників охорони здоров`я МВС. З довідки, виданої позивачу, встановити інформацію про те, хто входить до складу комісії неможливо, оскільки вона містить лише підпис голови МСЕК.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 333497 від 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 011377 від 18 лютого 2020 року позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності (а.с.16-17)

21 лютого 2020 року позивач, відповідно до п. 2 та п. 7 Порядку № 850, звернувся до голови Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності, до якої, серед іншого, додав: довідку серії МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, копію виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією; свідоцтво про хворобу (а.с.91).

Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України у Львівській області на виконання вимог п. 8 Порядку № 850 подані позивачем матеріали з відповідним висновком від 02 березня 2020 року направлено до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення про призначення грошової допомоги.

У листі Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Міністерства внутрішніх справ України від 05 березня 2021 року № 1557 зазначено, що визначити обгрунтовану позицію щодо виплати чи невиплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю ОСОБА_1 не має можливості через недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи». (а.с.21).

Згідно з листом Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 08 квітня 2020 року № 11399/15-2020 за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги, зокрема, ОСОБА_1 , які стосуються медичних питань, Департаментом охорони здоров`я та реабілітації Міністерства внутрішніх справ України вказано, на неналежне оформлення документів (копії листів додається), що унеможливлює прийняття рішення за надісланими матеріалами. Таким чином, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги повернуто на доопрацювання (а.с.22).

Листом № 48 від 28 квітня 2020 року Головне управління МВС України у Львівській області повідомило позивача про те, що подані ним матеріали з відповідним висновком направлено до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги, в подальшому зазначені матеріали повернуто до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області. Відповідно до інформації, зазначеної у листі Департаменту фінансово-облікової політики МВС України, за результатами опрацювання матеріалів, які стосуються медичних питань, Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на неналежне оформлення документів, що унеможливлює прийняття рішення за надісланими матеріалами (а.с.78).

03 червня 2020 року позивач повторно звернувся до Головного управління МВС України у Львівській області із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності.

Листом від 30 червня 2020 року № 106 Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повернуло позивачу заяву з додатками на доопрацювання, оскільки розбіжності в документах, котрі долучено до заяви, унеможливлюють формування висновку та скерування матеріалів до МВС України для прийняття рішення щодо проведення виплати (а.с.18).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції були врегульовані Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі Закон № 565-ХІІ).

Частиною 6 статті 23 Закону № 565-ХІІ встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

З 07 листопада 2015 року Закон № 565-ХІІ втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ (далі Закон № 580-VІІІ).

Абзацом 3 пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Отже, норми статті 23 Закону № 565-ХІІ мають переживаючу дію, а колишні працівники міліції мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням їм інвалідності на підставі цього Закону в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації положень статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України 21 жовтня 2015 року прийняв постанову № 850, якою затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі Порядок № 850).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 850 порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно із п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пп. 2 п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з п. 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з п. 8 Порядку № 850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає Міністерству внутрішніх справ в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Згідно з п. 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Судом першої інстанції встановлено, що ліквідаційна комісія ГУ МВС України у Львівській області склала висновок від 02 березня 2021 року про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, який разом з поданими позивачем на виплату цієї допомоги документами надіслала до МВС України для прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ (а.с.92).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів п. 9 Порядку № 850, МВС України у місячний строк після надходження зазначених вище документів зобов`язане було прийняти рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цього Порядку, про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги та надіслати таке рішення (разом із зазначеними документами) керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу позивач.

Тобто, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих для призначення і виплати грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям компетентним на те органом (МВС України України) відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), оформленого наказом.

Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень Порядку № 850.

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 440/1389/19.

З матеріалів справи слідує, що отримавши від ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області документи на виплату позивачу одноразової грошової допомоги, Департамент фінансово-облікової політики МВС України листом від 08 квітня 2020 року № 11399/15-2020 в порушення вимог п. 9 Порядку № 850 повернув документи позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

При цьому, не може вважатись належним рішенням в розумінні пункту 9 Порядку № 850 листи Департаменту про повернення матеріалів на доопрацювання, оскільки вказаний лист не містить підстав та мотивів відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

Отже, має місце факт ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги листом 08 квітня 2020 року № 11399/15-2020, які не відповідають вимогам п.1 ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки вчинені не у спосіб, що визначений законом.

Колегія суддів враховує ту обставину, що недобросовісне виконання відповідачем своїх обов`язків створює перешкоди у реалізації позивачем свого права на належне соціальне забезпечення, проте за відсутності рішення МВС України, постановленого у відповідності до вимог пункту 9 Порядку № 850, суд не може перебирати на себе повноваження цього органу та вирішувати питання про виплату грошової допомоги.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Судовий захист повинен бути реальним та практичним, а не ілюзорним.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно із абз. 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на факт ухилення МВС України від належного розгляду питання призначення позивачу одноразової грошової допомоги, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту порушених прав ОСОБА_1 шляхом зобов`язання МВС України повторно розглянути заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІІ групи інвалідності та за результатами її розгляду відповідно до п. 9 Порядку № 850 прийняти відповідне рішення.

Посилання скаржника на те, що у разі виявлення невідповідності поданих документів встановленій формі, а також суперечності чи неповноти наявної в них інформації щодо обставин отримання особою травми, каліцтва чи захворювання, ця обставина виключає можливість прийняття МВС України будь-якого з рішень, чи то про виплату одноразової грошової допомоги чи про відмову у виплаті такої є безпідставними, оскільки спростовуються вищезазначеними положеннями законодавства.

Щодо посилання скаржника на порушення норм процесуального права, зокрема, на те, що копія позовної заяви по справі станом на дату оскаржуваного рішення на адресу МВС України не надходила, колегія суддів зазначає наступне.

З апеляційної скарги слідує, що про існування справи № 380/512/21 в провадженні Львівського окружного адміністративного суду МВС України було повідомлено шляхом направлення письмових пояснень по справі № 380/512/21 ГУ МВС у Львівській області.

Проте, із заявами та клопотаннями до суду першої інстанції до прийняття оскаржуваного рішення відповідач не звертався.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами.

Статтею 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеною правовою нормою Кодексу адміністративного судочинства України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Для цього відповідач, як особа, зацікавлена у розгляді даної справи, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки, відповідач був обізнаний про існування справи, то колегія суддів не вбачає обставин, які б перешкоджали йому звернутися в суд першої інстанції для отримання інформації по даній справі чи подання будь-яких документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що вищевказане порушення норм процесуального права не спростовує висновків суду першої інстанції по суті розгляду справи та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року у справі № 380/512/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 24 листопада 2021 року.