Справа № 826/10447/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року м. Київ № 826/10447/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., вирішивши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Дісіес Україна»
доДержавної податкової служби України, відокремленого підрозділу ДПС Головного управління Державної податкової служби в м. Києві
про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дісіес Україна» (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі також - відповідач 1, ДФС), Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - відповідач 2, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, яка полягає у не розгляді протягом встановленого пунктом 56.8 статті 56 Податкового кодексу України строку скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісіес Україна» від 10.10.2016 року на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 245 366,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби №11374/6/99-99-11-01-01-25 від 30.03.2018 року «Про розгляд скарг»;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, прийнятого внаслідок документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Дісіес Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року та яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 245 366,00 (двісті сорок п`ять тисяч триста шістдесят шість) грн.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Дісес Україна» за період діяльності з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року, проведеною ГУ ДФС у м. Києві, винесено податкове повідомлення-рішення від 27.09.2016 року №, яку оскаржено позивачем у адміністративному порядку до ДФС.

За наслідками розгляду скарги позивача рішенням ДФС від 30.11.2016 року №2579916/99-99-11-01-01-25 скаргу позивача залишено без розгляду та повернуто скаржнику.

Не погоджуючись із рішенням ДФС, ТОВ «Дісіес Україна» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з метою оскарження останнього.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2017 року у справі №826/825/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 року, рішення ДФС від 30.11.2016 року №2579916/99-99-11-01-01-25 визнано протиправним та скасовано; зобов`язано ДФС розглянути скаргу ТОВ «Дісіес Україна», подану 10.10.2016 року на податкове повідомлення-рішення.

04.04.2018 року позивачу стало відомо, що рішенням ДФС від 30.03.2018 року №11374/6/99-99-11-01-01-25 залишено без задоволення скаргу ТОВ «Дісіес Україна» від 10.10.2016 року.

Разом з тим, на переконання позивача, оскільки, судом покладено на ДФС обов`язок розглянути скаргу ТОВ «Дісіес Україна», строк її розгляду, з урахуванням пункту 56.8 статті 56 Податкового кодексу України, розпочався 19.02.2018 року, тому скарга мала б бути розглянута ДФС до 10.03.2018 року.

Проте, у вказаний строк на адресу ТОВ «Дісіес України» рішення про розгляд скарги позивача від 10.10.2016 року не надходило, про продовження строку розгляду скарги позивачу не повідомлено.

Таким чином, позивач вважає, що в порядку пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України скаргу на податкове повідомлення-рішення задоволеною, з огляду на що, податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засіданні на 06.09.2018 року.

Через канцелярію суду 03.09.2018 року відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування податкового повідомлення-рішення заперечує з тих підстав, що останнє по суті є складено на висновках акта перевірки, якими встановлено порушення позивачем статей 44, 185, 186, 187, 190, 198, 201 Податкового кодексу України.

У судове засідання 06.09.2018 року прибули представники позивача та відповідача 2. Належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідачем 1 участь уповноваженого представника не забезпечено.

З огляду на неотримання позивачем відзиву на позовну заяву до початку судового розгляду, судом оголошено про відкладення розгляду справи на 14.11.2018 року.

Через канцелярію суду 08.10.2018 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача 2, в якому проти наведених ГУ ДФС у м. Києві розрахунків штрафних санкцій та висновків акта перевірки.

Через канцелярію суду 14.11.2018 року відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву.

ДФС вважає твердження позивача про розгляд скарги на виконання рішення суду до 10.03.2018 року суб`єктивною думкою, оскільки в даному випадку норми Податкового кодексу України, вказані позивачем у позові, застосовуються лише під час адміністративного оскарження, в той час як застосування 20-денного строку, обчислюваних у календарних днях, можливо лише за наявності отримання ДФС скарги, а не рішення суду.

Таким чином, посилання позивача на протиправність рішення ДФС від 30.03.2018 року №11374/6/99-99-11-01-01-25 є безпідставним.

Враховуючи викладене, відповідач 1 просить суд відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання 14.11.2018 року прибули представники позивача та відповідача 2. Належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідачем 1 участь уповноваженого представника не забезпечено.

На підставі частини третьої статті 194 кодексу адміністративного судочинства України судом оголошено про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Щодо процесуального правонаступництва відповідачів у справі.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна фіскальна служба України () з 17.05.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» зареєстровано юридичну особу 17.05.2019 року, номер запису: 1 085321, Державну податкову службу України ().

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» Державна податкова служба України та Державна митна служби України є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Отже, суд дійшов висновку про заміну відповідача 1 у справі - ДФС України на його правонаступника - ДПС України.

Крім того, згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () з 17.05.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 зареєстровано юридичну особу 30.07.2019 року, номер запису: 1 086626, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

Таким чином, суд здійснює процесуальне правонаступництво відповідача 2 на Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

Відповідно до пункту 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять в разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого орган виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якою приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

На виконання Указу Президента України від 08.11.2019 року №837 «Про невідкладні заходи з проведення реформ та зміцнення держави» Кабінетом Міністрів України 30.09.2020 року прийнято постанову №893 «Про деякі питання територіальних органів ДПС», відповідно до якої територіальні органи ДПС перестануть існувати як юридичні особи публічного права.

З метою реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 «Про деякі питання територіальних органів ДПС», з урахуванням вимог Закону України від 30.09.2020 року №3166-VІ «Про центральні органи виконавчої влади» (зі змінами), Положенням про Державну податкову служб) України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.3019 року №227 (зі змінами), наказу ДПС України від 30.09.2020 року №529 «Про утворення територіальних органів ДПС», ДПС України наказом від 12.11.2020 року №643 затверджено Положення про Головне управління ДПС у м. Києві.

Територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 30.09.2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком.

Серед переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються визначено Головне управління ДПС у м. Києві.

Відповідно до Положення про Головне управління ДПС у місті Києві, затвердженого наказом ДПС України від 12.11.2020 року №643 Головне управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011) є територіальним органом, утвореним на правах відокремленою підрозділу ДПС України, та є правонаступником прав та обов`язків ГУ ДПС у м. Києві ().

Відповідно до наказу ДПС України від 24.12.2020 року №755 «Про початок здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» з 01 січня 2021 року територіальні органи ДПС, утворені як її відокремлені підрозділи, розпочинають здійснення повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються як юридичні особи.

Таким чином, з 01.01.2021 року ДПС України функціонує як єдина юридична особа, що складається з центрального апарату та територіальних органів, утворених як її відокремлені підрозділи (без статусу юридичних осіб).

Згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України проведено державну реєстрацію відокремленою підрозділу Державної податкової служби України Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011).

Таким чином, на теперішній час функції та повноваження Головного управління ДПС у місті Києві, перейшли до його правонаступника - відокремленою підрозділу Державної податкової служби України Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДПОУ ВП:44116011).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку замінити відповідача 2 на правонаступника, а саме Головне управління Державної податкової служби у місті Києві () на відокремлений підрозділ ДПС України Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

На підставі Акта перевірки від 12.09.2016 року №381/26-15-14-02-02/35556564 за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Дісес Україна» за період діяльності з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року, проведеною ГУ ДФС у м. Києві, винесено податкове повідомлення-рішення від 27.09.2016 року № (далі також - ппр).

10.10.2016 року ТОВ «Дісіес Україна» подано скаргу до ДФС про визнання протиправним та скасування ппр.

Рішенням ДФС від 30.11.2016 року №26799/6/99-99-11-01-01-25 «Про розгляд скарги» залишено без розгляду скаргу та клопотання про долучення матеріалів до скарги ТОВ «Дісіес Україна» (вх. №24562/6 від 11.10.2016 року та №24970/6 від 17.10.2016 року) на ппр.

Вважаючи рішення ДФС протиправним, ТОВ «Дісіес Україна» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення ДФС України №2579916/99-99-11-01-01-25 від 30.11.2016 року «Про розгляд скарги» про залишення скарги ТОВ «Дісіес Україна» без розгляду; визнати скаргу ТОВ «Дісіес Україна» від 10.10.2016 року на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві, прийнятого внаслідок документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Дісіес Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року та яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 245366,00 грн. (двісті сорок п`ять тисяч триста шістсот шістдесят шість) грн. такою, що подана вчасно та такою, що повністю задоволена на користь ТОВ «ДІСІЕС Україна».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2017 року у справі №826/825/17 позовні вимоги ТОВ «ДІСІЕС Україна» задоволено частково; визнано протиправним та скасувати рішення ДФС України №2579916/99-99-11-01-01-25 від 30.11.2016 року «Про розгляд скарги» про залишення скарги ТОВ «Дісіес Україна» без розгляду; зобов`язано Державну фіскальну службу України розглянути скаргу ТОВ «Дісіес Україна», подану 10.10.2016 року на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 245366,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 року у справі №826/825/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісіес Україна» залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2017 року - без змін.

Рішенням ДФС про результати розгляду скарги від 30.11.2018 року №11374/6/99-99-11-01-01-25 залишено без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 27.09.2016 року №, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи, що скаргу від 10.10.2016 року ДФС розглянуто з порушенням строку, встановленого положеннями Податкового кодексу України, що свідчить про протиправну бездіяльність ДФС та є підставою для скасування ппр, прийнятого ГУ ДФС у м. Києві, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, додаткові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали повноваження на вчинення певних дій та в подальшому діяли виключно в межах тих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), у поєднанні з принципом законності вимагає, щоб такі дії органів державної влади були ще й правовими.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим, згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі також - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.7 пункту 14.1 статті 14 ПК України оскарження рішень контролюючих органів - оскарження платником податку податкового повідомлення - рішення про визначення сум грошового зобов`язання платника податків або будь-якого рішення контролюючого органу в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку.

Відповідно до підпункту 14.1.157. пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з підпунктом 17.1.7. пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податку має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), у тому числі індивідуальну податкову консультацію, яка йому надана, а також узагальнюючу податкову консультацію.

Відповідно до пункту 55.1. статті 55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно з підпунктом 55.2 статті 55 ПК України контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року №236 Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику є Державна фіскальна служба України (далі - ДФС).

Отже, в межах спірних правовідносин, що склалися між сторонами справи, ДФС є контролюючим органом вищого рівня, в той час, як Г УДФС у м. Києві є контролюючим органом, яким визначено позивачу спірне грошове зобов`язання.

Відповідно до пункту 56.1. статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пунктом 56.2. статті 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до пункту 56.16. статті 56 ПК України днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Так, 10.10.2016 року ТОВ «Дісіес Україна» звернулося до ДФС, як контролюючого органу вищого рівня, зі скаргою (вх. ДФС 24562/6 від 11.10.2016 року) на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві (контролюючого органу) від 27.09.2016 року №.

Таким чином, з дня отримання ДФС скарги позивача - 11.10.2016 року, розпочалася процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення, тобто, рішення контролюючого органу, яким визначено грошове зобов`язання.

Відповідно до пункту 56.4. статті 56 ПК України під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган.

Обов`язок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом.

Згідно з пунктом 56.7. статті 56 ПК України у разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення.

В свою чергу, відповідно до пункту 56.10. статті 56 ПК України рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Згідно з матеріалами справи, рішенням ДФС від 30.11.2016 року №26799/6/99-99-11-01-01-25 «Про розгляд скарги» залишено без розгляду скаргу та клопотання про долучення матеріалів до скарги ТОВ «Дісіес Україна» (вх. №24562/6 від 11.10.2016 року та №24970/6 від 17.10.2016 року) на податкове повідомлення-рішення.

Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2017 року у справі №826/825/17, яке набрало законної сили 19.02.2018 року, рішення контролюючого органу вищого рівня ДФС, яким повернуто ТОВ «Дісіес Україна» скаргу на податкове повідомлення-рішення, скасовано та зобов`язано ДФС скаргу розглянути.

Позаяк, з огляду на результати судового розгляду справи №640/825/17, висновується, що процедура адміністративного оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення поновлена із набранням законної сили постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2017 року у справі №826/825/17, а саме з 19.02.2018 року - днем ухвалення постанови Київським апеляційним адміністративним судом у справі №826/825/17.

Крім того, не завершення адміністративного оскарження рішення ГУ ДФС у м. Києві висновується з аналізу положень податкового законодавства України.

Так, згідно з пунктом 56.17 статті 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується:

днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк (56.17.1.);

днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги (56.17.2.);

днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику (56.17.3.);

виключено (56.17.4.);

днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, що оскаржувались (56.17.5.).

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Отже, з огляду на скасування в судовому порядку рішення ДФС від 30.11.2016 року №26799/6/99-99-11-01-01-25 «Про розгляд скарги», відповідного рішення контролюючим органом вищого рівня, яким звершується процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 27.09.2016 року №, не прийнято.

Таким чином, для відповідача 1 з 19.02.2018 року «поновлено» дію положень пункту 56 ПК України щодо процедури та строків розгляду скарги платника податків на рішення контролюючого органу - податкове повідомлення-рішення від 27.09.2016 року №.

Згідно з пунктом 56.8. статті 56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Відповідно до пункту 56.9. статті 56 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

З аналізу податкового законодавства, враховуючи вищевстановлені обставини справи, та з огляду на наявність постанови суду, якою скасовано рішення ДФС від 30.11.2016 року №26799/6/99-99-11-01-01-25 «Про розгляд скарги», строк у 20 календарних днів, встановлений абзацом 1 пункту 56.9 статті 56 ПК України, слід розраховувати в даному конкретному випадку не з дня, наступного за днем отримання скарги ДФС, а з дня, наступного за днем набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2017 року у справі №826/825/17 - з 19.02.2018 року.

Отже, рішення ДФС за результатами розгляду скарги позивача на податкове повідомлення-рішення мало бути прийнято та направлено ТОВ «Дісіес Україна» у строк до 12.03.2018 року (оскільки 11.03.2018 року є вихідним днем).

Водночас, з матеріалів справи встановлено, що рішення ДФС №11374/6/99-99-11-01-01-25 прийнято 30.03.2018 року та отримано позивачем 04.04.2018 року, тобто, з порушенням строку розгляду скарг, встановленим податковим законодавством України.

В свою чергу, суд зауважує, що відповідачем 1 доказів продовження строків розгляду скарги позивача суду не надано та даний факт не заперечується ДФС.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав вважати бездіяльність ДФС щодо не розгляду скарги позивача у строк, встановлений пунктом 56.8 статті 56 ПК України протиправною, та обґрунтованість позовних вимог в цій частині, які підлягають задоволенню.

Крім того, в силу положень пункту 56.9 статті 56 ПК України, зазначена бездіяльність відповідача 1 має своїм наслідком як задоволення скарги позивача від 10.10.2016 року (вх. ДФС №24562/6 від 11.10.2016 року та №24970/6 від 17.10.2016 року), так і скасування податкового повідомлення-рішення від 27.09.2016 року №, яке також є предметом оскарження у цій справі.

Водночас, суд зауважує, що при даних обставинах, податкове повідомлення-рішення від 27.09.2016 року № вважається скасованим в силу закону - Податкового кодексу України 12.03.2018 року, з огляду на що, не підлягає задоволенню позовна вимога позивача про визнання протиправною та скасування цього ппр в судовому порядку з зазначених позивачем підстав позову, оскільки фактично предмет спору, яким є ппр, відсутній та з 12.03.2018 року не породжує будь-яких правових наслідків для позивача.

Зокрема, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби від 30.03.2018 року №11374/6/99-99-11-01-01-25 «Про розгляд скарг», з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

З огляду на викладене, рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

З аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України висновується, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Проте ці рішення, дії або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

У свою чергу неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Так, на переконання суду, оскаржуване у цій справі рішення ДФС від 30.03.2018 року №11374/6/99-99-11-01-01-25 «Про розгляд скарги» не створює для позивача правових наслідків у виді чинності податкового повідомлення - рішення від 27.09.2016 року №, та, навпаки, в даному випадку, слугує доказом порушення відповідачем 1 процедури розгляду скарги позивача на рішення контролюючого органу.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що зазначене рішення контролюючого органу вищого рівня, в силу положень пункту 56.9 статті 56 ПК України, не породжує для позивача негативних правових наслідків та не впливає на обов`язок позивача щодо сплати грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішення від 27.09.2016 року №000551402, яке є скасованим 12.03.2018 року, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права у позивача рішенням ДФС від 30.03.2018 року №11374/6/99-99-11-01-01-25 «Про розгляд скарги», що є самостійною умовою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою, абзацом 1 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, за наслідками вирішення спору по суті позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з підстав порушення відповідачем 1 процедури розгляду скарги позивача, визначеної пунктами 56.8, 56.9 статті 59 ПК України, що мало своїм наслідком скасування податкового повідомлення рішення, оскаржуваного в межах цієї справи в силу закону, а не за результатами судового оскарження.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5521, 49 грн. (платіжні доручення від 03.07.2018 року №549 на суму 3 524, 00 грн. та від 18.07.2018 року №622 на суму 1997, 49 грн.).

Разом з тим, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення лише однієї позовної вимоги немайнового характеру в частині визнання протиправної бездіяльності ДФС, з огляду на що, сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ДПС, як правонаступника відповідача 1 у справі, у розмірі 1762, 00 грн. відповідно до розміру ставки судового збору за немайнову вимогу, заявленою юридичною особою, згідно Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на день звернення позивача до суду.

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісіес Україна» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, яка полягає у не розгляді протягом встановленого пунктом 56.8 статті 56 Податкового кодексу України строку скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісіес Україна» від 10.10.2016 року на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 27.09.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 245 366,00 грн.

3. В решті відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (, адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8) суму судового збору у розмірі 1762, 00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісіес Україна» (, адреса: 03039, м. Київ, пр. Валерія Лобановського, буд. 119, прим. 5).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дісіес Україна» (, адреса: 03039, м. Київ, пр. Валерія Лобановського, буд. 119, прим. 5);

Відповідач 1: Державна податкова служба України (, адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8);

Відповідач 2: відокремлений підрозділ Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Повне рішення суду складено 22.11.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна