Справа № 640/26227/20
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 листопада 2021 року

Київ

справа №640/26227/20

адміністративне провадження №К/9901/40636/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Усенко Є.А., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі № 640/26227/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Фінанс» до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення пені,

ВСТАНОВИВ:

09.11.2021 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі - скаржник, ГУ ДПС), направлена поштою 04.11.2021.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував висновок Верховного Суду, викладені у постанові від 14.03.2019 у справі № 822/553/17, відповідно до якого позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість (далі - ПДВ) з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

На переконання скаржника, наявні підстави для відступлення від зазначеного висновку Верховного Суду, оскільки до спірних правовідносин не можуть бути застосовані строки давності, визначені статтею 102 ПК України, оскільки її положення не регулюють строк звернення до суду з вимогою про стягнення пені, нарахованої відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України. ГУ ДПС вважає, що платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, у строк, встановлений КАС України, тобто протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначає скаржник, аналогічна позиція наведена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі №520/6895/19 (адміністративне провадження №К/9901/9169/20), від 11.10.2019 у справі №640/20468/18, а також підтверджується окремими думками деяких суддів Касаційного адміністративного суду, викладених щодо ухваленої постанови від 14.03.2019 у справі № 822/553/17.

Колегія суддів вважає, що наведені скаржником доводи про наявність підстав для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.03.2019 у справі № 822/553/17, можуть бути підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі, однак, наведене ГУ ДПС обґрунтування застосовності висновку, на якому він наполягає, до правовідносин, у якій подано касаційну скаргу, є суперечливим, а тому потребує уточнень.

1. У касаційній скарзі відповідач обґрунтовує свою позицію із посиланням на норми статей 99, 100 КАС України в редакції, чинній до 15.12.2017, мотивуючи це тим, що первинну позовну заяву позивач подав 26.05.2015 (справа № 826/9725/15).

Однак, враховуючи, що касаційну скаргу подано у справі № 640/26227/20 (позов подано 26.10.2020), а відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, ГУ ДПС має належним чином обґрунтувати необхідність застосування у цій справі норм КАС України саме у редакції, чинній до 15.12.2017 та/або неможливість застосування норм КАС України у редакції, чинній станом на день подання позову саме про стягнення пені.

2. Навівши доводи про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.03.2019 у справі № 822/553/17, ГУ ДПС вважає, що позивачу стало відомо про порушення його права на отримання пені, нарахованої на таку заборгованість, з дат фактичного зарахування заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок позивача, а відтак, позов у цій справі заявлено з пропуском строку звернення до суду.

Однак, такі доводи суперечать змісту судових рішень, у яких зазначено, що суми виплат бюджетного відшкодування позивач отримав 07.10.2020 і 26.10.2020 звернувся до суду з цим позовом. Також суди зазначили, що протягом 2015-2018 років позивач захищав своє право на отримання такого бюджетного відшкодування в судовому порядку, що також виключає достатні підстави вважати, що він пропустив строк звернення з цим позовом, зокрема 1095-денний строк, про який стверджував податковий орган.

Таким чином, обґрунтування, наведене у касаційній скарзі щодо застосовності висновку про шестимісячний строк звернення до суду, не відповідає встановленим судами попередніх інстанцій обставинами у цій справі.

3. У розділі касаційної скарги «Щодо стягнення пені з Державного бюджету України» ГУ ДПС з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.03.2019 у справі №822/553/17 (від якої у попередньому розділі касаційної скарги ГУ ДПС просить відступити) та від 11.04.2019 у справі №810/1228/17, зазначає, що вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, тобто не пізніше 1095 днів, що настає за днем отримання права на таке відшкодування. Таким чином, на переконання ГУ ДПС, позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення пені, пропустив строк звернення до суду.

Разом з тим, у постанові від 11.04.2019 у справі №810/1228/17 Верховний Суд зробив висновок, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, тобто протягом 1095 днів з дня повної виплати податковим органом суми бюджетного відшкодування, позаяк пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

Аналогічний висновок про те, що строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після фактичного погашення бюджетної заборгованості викладений і в постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №810/1227/17, який був застосований судом першої інстанції у цій справі під час вирішення клопотання ГУ ДПС про залишення позову без розгляду (ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2021).

З огляду на зміст касаційної скарги, ГУ ДПС не ставить питання про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11.04.2019 у справі №810/1228/17, від 24.10.2019 у справі №810/1227/17. Водночас, у цих постановах, на відміну від постанови від 14.03.2019 у справі № 822/553/17, чітко визначені як тривалість (1095 днів), так і момент початку обчислення строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені (з наступного дня після фактичного погашення бюджетної заборгованості).

Отже, посилаючись на постанови Верховного Суду від 14.03.2019 у справі №822/553/17, від 11.04.2019 у справі №810/1228/17 як на приклад правильного застосування норм права, ГУ ДПС не наводить обґрунтованих доводів, в чому саме полягає неправильність застосування цих висновків судами попередніх інстанцій.

При цьому, посилання ГУ ДПС у першому розділі касаційної скарги на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, а в наступному розділі - на необхідність його застосування до спірних правовідносин є взаємовиключними, що свідчить про суперечність позиції ГУ ДПС у цій справі та про невизначеність скаржника у тому, який саме строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені є застосовним до спірних правовідносин, а так само який саме момент за позицією ГУ ДПС є початком обчислення такого строку.

З цих підстав колегія суддів вважає недостатнім приведене скаржником обґрунтування необхідності відступлення від висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, викладеного у постанові від 14.03.2019 у справі № 822/553/17, для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Колегія суддів вважає за необхідне запропонувати ГУ ДПС подати уточнену касаційну скаргу, у якій чітко та однозначно викласти свою позицію з порушеного ним питання.

При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми.

Колегія суддів наголошує, що обґрунтовуючи висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню норм права, скаржник повинен зазначити, як на його переконання, такий висновок має бути застосований до правовідносин у справі, у якій він подає касаційну скаргу.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

У зв`язку з наведеним скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі.

Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі № 640/26227/20 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон Є.А. Усенко М.М. Яковенко