Справа № 380/3169/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Лунь З.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3169/21 пров. № А/857/10636/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Герман О.В.

представника апелянта: Середнього Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі № 380/3169/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :
10.03.2021р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому з врахуванням ухвали про роз`єднання позовних вимог від 09.03.2021р. просив суд:

- визнати протиправними дії щодо виплати із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби в розмірі 50% від встановленого розміру який встановлений чинним законодавством.;

-зобов`язати нарахувати та виплатити винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 27.07.2014р., у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.05.2021р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.05.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В судовому засіданні представник апелянта Середній Я.В., підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на безперервній військовій службі в Західному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України з 27.07.1994р. - 29.07.2019р, що підтверджується послужним списком. (а.с. 12-14)

13.06.2019р. Наказом Голови Державної прикордонної служби України № 621-ОС полковника ОСОБА_1 заступника начальника оперативно-розшукового управління звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) та Наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 336-ОС від 29.07.2019р. виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Позивач вважає, що на день звільнення з військової служби він не отримав у повному обсязі кошти, на які мав право за час проходження військової служби, а саме винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, у розмірі посадового окладу, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

В абз.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» видно, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Із змісту ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

п.293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, який затверджено Указом Президента України №1115/2009 від 29.12.2009р. з наступними змінами та доповненнями (далі Положення №1115/2009), передбачено, що особа звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

В абз.2 п.292 Положення №1115/2009 видно, що після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» № 1294 від 07.11.2007р. (далі Постанова №1294) затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.

Додатком 25 до Постанови №1294 встановлено такий одноразовий додатковий вид грошового забезпечення, як винагорода за тривалість безперервної військової служби, яка залежно від тривалості безперервної календарної військової служби становить: 1 посадовий оклад і оклад за військовим званням за 15 років; 1,5 посадового окладу і окладу за військовим званням за 20 років; 2 посадових оклади і оклади за військовим званням за 25 років; 2,5 посадових окладів і окладів за військовим званням за 30 років; 3 за 35 років і кожні наступні 5 років.

п.7 Постанови №1294 від 07.11.2007р. (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Так, п.11 Постанови №1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам (серед яких Державна прикордонна служба України) упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави для висновків, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

На виконання вказаної Постанови Кабінету Міністрів України Адміністрація Державної прикордонної служби України затвердила Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2008р., яка набрала чинності 29.06.2008р. (далі Інструкція №425).

Відповідно до пп.3.25.1 Інструкції №425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах: за 15 років безперервної календарної військової служби - у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням; за 20 років безперервної календарної військової служби - у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням.

Аналіз п.7 Постанови № 1294 від 07.11.2007р. дає підстави для висновків, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що додаткові види грошового забезпечення, визначені додатками 25-28 Постанови № 1294, зокрема винагорода за тривалість безперервної військової служби, впорядковані Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою Адміністрацією державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008р. на виконання Постанови № 1294.

Тобто, з 29.06.2008р. - моменту затвердження вказаної Інструкції № 425 підстави для обмеження виплати за тривалість безперервної військової служби в обсязі до 50 відсотків нормативно встановленого розміру відпали.

Тривалість безперервної військової служби позивача з 1994р.-2019 р. ( 20 років) суб`єкт владних повноважень в особі Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України не оспорює.

Як видно з матеріалів справи, в 2014 році відповідач виплатив ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 50%, замість визначених законодавством 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням, що є вдвічі меншим як це передбачено чинним законодавством.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України. З 29.06.2008р. відповідач протиправно не виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної військової служби в розмірі встановлених додатками 25-28 до Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» № 1294 від 07.11.2007р. та п.п. 3.25 п.3.25 розділу 3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2008р., яка набрала чинності 29.06.2008р.

Покликання апелянта на постанови Верховного Суду у справах №539/1904/16-а, №240/9504/19, №820/330/18, №820/5473/17, №750/6945/17, №826/14853/17 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в даних справах інший предмет спору.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі № 380/3169/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 22.11.2021р.