Справа № 640/14003/21
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року м. Київ № 640/14003/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Очколяса О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до1. Державної регуляторної служби України 2. Міністерства юстиції України
треті особи1. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації 2. ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КИЇВСТАР» 3. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛАЙФСЕЛЛ»
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
пр-к відповідача, Корнейчук О.Л. ;

пр-к відповідача 2, Дудник А.О. ;

третя особа (Лайфселл), Решетняк Н.Б. ;

третя особа (Київстар), Тарасенков В.В. , Самсонович О.А. ;

третя особа (Нацкомісія), Бугайцова М.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить:

1) визнати протиправними дії Державної регуляторної служби України з погодження проекту рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації «Про затвердження змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів», схваленого рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації №46 від 09.02.2021 «Про схвалення проекту рішення НКРЗІ «Про затвердження змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів»;

2) зобов`язати Міністерство юстиції України скасувати рішення про державну реєстрацію рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації № 107 від 23.03.2021 «Про затвердження Змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів» за № 442-36064 від 05.04.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2021 відкрито загальне провадження, призначено підготовче засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації (надалі - Нацкомісія).

В подальшому статус Нацкомісії визначено, як третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Ухвалою від 04.08.2021 залучено ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КИЇВСТАР» і ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛАЙФСЕЛЛ» до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача.

Під час розгляду справи ПАТ «Київстар» самостійно визначило власний статус, як третя особа без самосійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою від 30.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Протокольною ухвалою від 11.11.2021 у задоволенні заяви ТОВ «Лайфселл» про проведення судового розгляду справи зі здійсненням онлайн трансляції в ресурсі YouTube відмовлено.

Під час розгляду справи в судовому засіданні представники відповідачів, а також третіх осіб: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації і ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ» проти задоволення позовних вимог заперечили посилаючись на відсутність порушеного права позивача, як наслідок, відсутності необхідності судового захисту.

Представники ПАТ «Київстар» позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце проведення судового засідання, до судового засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомляв, з заявами / клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Оскільки представник відповідача-2 наполягав на розгляді справи, на підставі п.1 ч.3, ч.5 ст.205 КАС України суд вирішив за можливе розглянути справу і вирішити спір без особистої участі позивача.

При цьому, зміст позовної заяви і матеріали справи свідчать на користь того, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що його було позбавлено права на участь в обговоренні нормативно-правового акта, надання пропозицій та зауважень. Крім того, позивач посилається на виникнення додаткових ризиків заволодіння третіми особами його абонентським номером, а враховуючи той факт, що позивач є адвокатом, це зумовлює додаткові ризики для нього в силу розміщення всіх його даних у відкритому доступі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2021 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації прийнято рішення №46 «Про схвалення проекту рішення НКРЗІ «Про затвердження змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів», яким відповідно до статей 18, 32, 39 та 63 Закону України «Про телекомунікації», Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 № 1067, враховуючи зауваження та пропозиції, надіслані листом Міністерства цифрової трансформації України від 15.12.2020 N 1/04-4-6785 та листом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 19.01.2021 № 16/01/01-88, вирішено:

Схвалити доопрацьований проект рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації «Про затвердження змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів», що додається.

Згідно із п.2 Рішення №46, Департаменту зв`язку в установленому порядку подати вказаний проект рішення на повторне погодження до заінтересованих державних органів (Міністерство цифрової трансформації України, Державна регуляторна служба України, Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Антимонопольний комітет України).

18.03.2021 ДРС розглянула проект рішення від 09.02.2021 та Листом №1201/0/20-21 повідомила про відповідність проекту рішення НКРЗІ від 09.02.2020 принципам державної регуляторної політики.

05.04.2021 Міністерством юстиції України було зареєстровано за № 442/36064 рішення НКРЗІ № 107 від 23.03.2021 «Про затвердження Змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів».

Вбачаючи наявність порушення власних прав та інтересів через вчинення відповідачами оскаржуваних дій, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Досліджуючи питання наявності/відсутності порушених прав та інтересів позивача внаслідок вчинення відповідачами оскаржуваних дій, Окружний адміністративний суд міста Києва, вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, частиною другою ст.124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ч.4 ст.125 КАС України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке виникло внаслідок існування юридичного спору між особою, та, в даному випадку, суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього розв`язати спір.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 1 грудня 2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам .

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, як вже зазначалось, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

В позовній заяві та під час розгляду справи позивач не обґрунтував та не надав доказів на підтвердження існування причинно-наслідкового зв`язку між вчиненням ДРС оскаржуваних дій та порушеним правом або інтересом позивача у сфері публічно-правових відносин.

Посилання позивача на те, що його було позбавлено права на участь в обговоренні нормативно-правового акта, надання пропозицій та зауважень, судом відхиляються, адже незалежно від позбавлення / не позбавлення позивача від участі у обговоренні, останнім не надано доказів порушення прав або інтересів нормативно-правовим актом. При цьому, позивач не оскаржує рішення НКРЗІ №107, внаслідок прийняття якого на думку заявника можуть бути порушені його інтереси. На переконання суду, підставами для визнання протиправними дій ДРС, є не будь-які порушення, допущені під час погодження НПА, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на права позивача, однак доказів такого порушення матеріали справи в собі не містять.

Посилання позивача на виникнення додаткових ризиків заволодіння третіми особами його абонентським номером, а враховуючи той факт, що позивач є адвокатом, це зумовлює додаткові ризики для нього в силу розміщення всіх його даних у відкритому доступі, судом відхиляються, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями ДРС щодо узгодження рішення НКРЗІ №46 і можливим шахрайством з номером позивача.

Відтак, суб`єктивна незгода позивача із правомірністю оскаржуваних дій ДРС не є підставою для застосування заходів судового захисту у випадку відсутності порушеного права, яке власне і є передумовою для звернення особи до суду з відповідним позовом. Рішення суду не може бути направлене на майбутнє та ставитись в залежність від обставин, які настануть або не настануть.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

ДЕРЖАВНА РЕГУЛЯТОРНА СЛУЖБА УКРАЇНИ (код 39582357, адреса: 01011, місто Київ, ВУЛИЦЯ АРСЕНАЛЬНА, будинок 9/11).

МІНІСТЕРСТВО ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ (код 00015622, адреса: 01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ АРХІТЕКТОРА ГОРОДЕЦЬКОГО, будинок 13).

НАЦІОНАЛЬНА КОМІСІЯ, ЩО ЗДІЙСНЮЄ ДЕРЖАВНЕ РЕГУЛЮВАННЯ У СФЕРІ ЗВ`ЯЗКУ ТА ІНФОРМАТИЗАЦІЇ (код 37994258, адреса: 03110, місто Київ, вул.Солом`янська, будинок 3).

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛАЙФСЕЛЛ» (код 22859846, адреса: 03110, місто Київ, ВУЛИЦЯ СОЛОМ`ЯНСЬКА, будинок 11, ЛІТЕРА «А»).

ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КИЇВСТАР» (код 21673832, адреса: 03113, місто Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 53).

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 23.11.2021.

Суддя П.О. Григорович