Справа № 640/26058/21
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року м. Київ № 640/26058/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомФонду гарантування вкладів фізичних осіб
доШевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання незаконною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО або Фонд, позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Шевченківський РВ ДВС у м. Києві або Відділ, відповідач), з вимогою:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу ВП № 64865755 від 30.08.2021, винесену державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Величко P.C. в порядку примусового виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2019 у справі № 308/11052/18.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає про протиправність висновків відповідача щодо наявності підстав для застосування до Фонду штрафних санкцій, оскільки судове рішення, щодо виконання якого відкрито ВП №64865755 фактично виконано у повному обсязі, про що було повідомлено Відділ листом ПАД «ДЕЛЬТА БАНК» від 02.08.2021 № б/н. Однак, не зважаючи на те, що Фондом і Банком вчинені всі можливі дії та фактично виконано судове рішення в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», державним виконавцем постанова не було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, натомість, 30.08.2021 винесено постанову про накладання штрафу у розмірі 10200,00 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду.

Отримавши 02.09.2021 постанову державного виконавця від 30.08.2021, позивач 10.09.2021 направив позовну заяву до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2021 відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) на підставі пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, зазначеною ухвалою у відповідача витребувані матеріали ВП.

02.11.2021 від відповідача надійшли витребувані судом матеріали виконавчого провадження №64865755.

Своїм правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.

На підставі наданих сторонами документів і матеріалів судом встановлено такі обставини.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2019 у цивільній справі №308/11052/18 визнано ОСОБА_1 вкладником ПАТ «Дельта Банк» відповідно до договору банківського вкладу №009-06502-190215 від 19.02.2015 та включити ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», які мають право на отримання коштів в межах гарантованої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суми за Договором банківського вкладу №009-06502-190215 від 19.02.2015 в розмірі еквівалент 5298,42 доларів США та провести відповідну виплату.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11.12.2019 апеляційну скаргу представника Фонду та ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації - Кадирова В.В. задоволено; рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04.07.2019 скасовано, а провадження у справі закрито, а також роз`яснено ОСОБА_2 право звернення із даним позовом у порядку адміністративного судочинства.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Закарпатського апеляційного суду від 11.12.2019 скасовано, а справу № 308/11052/18 передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 01.12.2020 апеляційну скаргу представника Фонду та ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кадирова В.В. - залишено без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04.07.2019 залишено без змін.

Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», подану на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04.07.2019 та постанову Закарпатського апеляційного суду від 01.12.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича про визнання кредитором та включення до переліку вкладників, ухвалою Верховного Суд у складі судді Касаційного цивільного суду від 26.03.2021 визнано неподаною та повернуто скаржнику.

27.01.2021 Ужгородським міськрайонним судом виданий виконавчий лист № 308/11052/18.

09.03.2021 ОСОБА_1 (стягувач за виконавчим листом) подав заяву до Шевченківського РВ ДВС у м. Києві про відкриття виконавчого провадження.

19.03.2021 державним виконавцем Відділу винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 64865755 про визнання ОСОБА_1 вкладником ПАТ «Дельта Банк» відповідно до договору банківського вкладу №009-06502-190215 від 19.02.2015 та включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на отримання коштів в межах гарантованої ФГВФО суми за договором банківського вкладу №009-06502-190215 від 19.02.2015 в розмірі еквівалент 5298,42 доларів США та провести відповідну виплату.

01.06.2021 Фонд звернувся до Шевченківського РВ ДВС у м. Києві із заявою № 60/7483/21 про відкладення провадження виконавчих дій, у якій повідомив, що станом на 31.05.2021 ФГВФО вживаються заходи щодо виконання судового рішення у справі № 308/11052/18 і виконання судового рішення потребує значного часу - більшого, ніж встановлено державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Аналогічного змісту заява подана Фондом і 07.07.2021 за № 60-9205/21.

02.08.2021 представником АТ «Дельта Банк» до Відділу подано клопотання щодо закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі судового рішення. У цьому клопотання Банком було повідомлено, що на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження № 64865755: включено до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 , який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок ФГВФО по договору банківського рахунку; передано до ФГВФО додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_1 , який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок ФГВФО по договору банківського рахунку.

У відповідь на клопотання ПАТ «Дельта Банк» Шевченківський РВ ДВС у м. Києві повідомив листом від 20.08.2021 про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутнє підтвердження виплати суми за Договором банківського владу № 009-06502-190215 від 19.02.2015 в розмірі еквівалент 5298,42 доларів США.

30.08.2021 державним виконавцем в рамках ВП № 64865755 винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн за невиконання вимог виконавчого документа.

Не погоджуючись з наведеною постановою Фонд звернувся до суду із цим позовом.

Оцінюючи рішення відповідача суд виходить з такого.

Так, частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини четвертої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої - третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі, передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Як свідчать матеріали виконавчого провадження № 64865755, зокрема, зміст виконавчого листа № 308/11052/18, виданого Ужгородським міськрайонним судом 27.01.2021, предметом виконання у вказаному виконавчому провадженні є судове рішення в частині зобов`язання відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не тільки визнати ОСОБА_1 вкладником ПАТ «Дельта Банк» відповідно до договору банківського вкладу №009-06502-190215 від 19.02.2015 і включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на отримання коштів в межах гарантованої ФГВФО суми за договором банківського вкладу №009-06502-190215 від 19.02.2015 в розмірі еквівалент 5298,42 доларів США, а і провести відповідну виплату.

Судове рішення, на підставі якого 27.01.2021 виданий виконавчий лист, набрало законної сили за наслідками його перегляду судами апеляційної і касаційної інстанцій та у відповідній частині щодо зобов`язання відповідача «провести відповідну виплату» змін не зазнало. Доказів звернення учасників справи щодо роз`яснення судового рішення або зміни порядку чи способу виконання судового рішення ні матеріали виконавчого провадження, ні матеріали цієї адміністративної справи не містять.

Отже, клопотання ПАТ «Дельта Банк» і додані до нього документи правильно оцінені державним виконавцем як такі, що свідчать лише про часткове виконання судового рішення, а відтак і виконавчого документа у ВП №64865755.

У відповідності до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

В статті 1291 Основного Закону закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Аналогічне положення закріплено і в статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, якою встановлюється, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно частини першої статті 431 Цивільного процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Водночас, як свідчать матеріали справи, боржником під час виконання рішення суду, яке набрало законної сили та пред`явлено до примусового виконання, було виконано не у повному обсязі.

При цьому, клопотання ПАТ «Дельта Банк» про закінчення виконавчого провадження не містить посилань на обставини, які б свідчили про наявність причин для невиконання судового рішення у відповідній частині, і які б могли бути розцінені державним виконавцем як поважні.

Слід також зазначити, що частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004).

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» Консультативна рада Європейських суддів вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним.

Враховуючи встановлені у цій справі обставини, суд погоджується з викладеним в оскаржуваній постанові висновком державного виконавця про те, що рішення у справі № 308/11052/18 не виконано боржником без поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час судового розгляду справи позивач не надав доказів на підтвердження обставин, які б вказували на протиправність оскаржуваного рішення, а фактів, що б вказували на невідповідність такого рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, судом не встановлена.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем протиправності постанови державного виконавця у виконавчому провадженні № 64865755 від 30.08.2021 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. З огляду на зазначене, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено у визначені частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України строки до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Н.А. Добрівська