Справа № 380/12921/21
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року

справа №380/12921/21

провадження № П/380/13100/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

при секретарі судових засідань Ізьо М.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача Мироненка Д.В.

представника відповідача Рибака Н.Я.

розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламінам Захід» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламінам Захід» до Львівської митниці, у якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення «Р» від 09.07.2021:

- № 0000003/7.4-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозять суб`єктами підприємницької діяльності на 38529,85 грн. за основним платежем;

- № 0000004/7.4-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на 259454,01 грн. за основним платежем та на 64863,50 грн. за штрафними санкціями.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ТзОВ «Ламінам Захід» зазначило, що спірні рішення прийняті без правових на те підстав з порушенням законодавства, базуються виключно на неналежних листах митних органів іноземних держав. Зокрема, позивач зазначив, що після сплати ним всіх необхідних податків товари по митних деклараціях від 04.06.2020 № UA209140/2020/047782, від 07.09.2020 № UA209140/2020/081276 були беззастережно випущені митним органом на митну територію України без обґрунтованих підозр, що під час пропуску товарів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України. При цьому вказує, що ціни на які посилається відповідач у листах митних органів іноземних держав не мають правових підстав бути застосованими для визначення митної вартості товарів за вказаними митними деклараціями, оскільки такими не спростовано автентичність поданих митному органу документів, не доведено подання недостовірної інформації. Позивач також вказує на відсутність перекладу листів митних органів іноземних держав, а такі є не легалізованими, запити на які та отримана інформація не відповідають вимогам Порядку направлення запитів Державної митної служби України до митних служб іноземних держав або їх інформування, затвердженого Наказом Держмитслужби України від 06.07.2005 № 639. Тому як вважає позивач подібні відповіді митних органів іноземних держав не можуть впливати на розмитнення позивачем товарів по митних деклараціях від 04.06.2020 № UA209140/2020/047782, від 07.09.2020 № UA209140/2020/081276, а помилкові висновки відповідача базуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Відповідач позов не визнав, у направленому на адресу суду відзиві на позовну заяву вказує на те, що оскаржувані платником податків податкові повідомлення-рішення прийняті Львівською митницею за результатами перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи за період з 16.07.2019 по 28.04.2021, акт від 15.06.2021 № 29/7.4-19/43116314. На думку відповідача, інформація, отримана від митних органів Республіки Болгарії - інвойс від 02.09.2020 № та СMR від 02.09.2020 № 1126562 про продаж товару (одяг, трикотажні вироби, взуття, що були у вжитку) за ціною 37723,50 Євро та митних органів Республіки Польщі - експортна декларація № 20PL301010E04266623 від 01.06.2020 та рахунок фактура № 82/PL/05/2020 від 29.05.2020 про продаж товару (телевізори) за ціною 123414,82 Євро дає підстави використовувати цю вартість як основу для визначення митної вартості оцінюваного товару. Вказує, що відповідно до частини 5 статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску. Відповідно до частини 3 статті 345 Митного кодексу України митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. Посадовими особами митних органів під час проведення перевірок відповідно до статті 352 Митного кодексу України можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення. Відповідач зазначає, що таким чином, встановлено, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні вище вказаних товарів ТОВ «Ламінам Захід» надано документи, що містять неправдиві відомості про вартість товару, і як наслідок, при декларуванні даних товарів занижено митну вартість відповідно на суму 475868,71 грн. (імпорт одягу, трикотажних виробів, взуття, що були у вжитку) та 782871,43 грн. (імпорт телевізорів), чим порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України. Також зазначає, що наявність у лівому підрозділі графи 43 МД № UA209140/2020/081276 від 07.09.2020 цифри « 6» засвідчує, що декларант самостійно визначив митну вартість за резервним методом. Згідно з пунктом 54.4 статті 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах. Згідно зі статтею 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України. Як зазначає, аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України. Як також вказує відповідач, листи уповноважених органів іноземних держав отримані в рамках міжнародної взаємодії в порядку, передбаченому міжнародними договорами України, на російській мові, що визнається та використовується у практичній діяльності світовою спільнотою мовою міжнародного спілкування. Відтак, оскаржені податкові повідомлення-рішення винесені правомірно і підстав для їх скасування немає. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача подав суду письмові пояснення, в яких наводить спростування доводів відповідача про правомірність спірних рішень.

Зокрема, позивач зазначає, що доводи відповідача базуються виключно на посиланнях на листи від уповноважених органів іноземних держав, а зміст запитів митного органу не відповідає вимогам до змісту таких запитів, які встановлені Порядком №639, пункт 6, копії документів не додано до запиту. Зауважує про нездійснення офіційного перекладу листів, а в самому листі вказано про направлення копії листа від 24.02.2021 митних органів Республіки Болгарія з неофіційним перекладом. Лист Республіки Польща від 30.07.2020 без доданого запиту, без перекладу на українську мову. Згідно з Угодами щодо співробітництва у митних справах з Республікою Болгарія від 24.03.1998, частина 5 статті 13, доказова сила такої інформації та документів, а також їх використання в судах визначається національним законодавством, з Республікою Польща від 18.12.1995, частина 3 статті 6, використання такої інформації і документів як доказів у судах і значення, що їм надається, визначаються відповідно до законодавства країни митного органу, що отримав цю інформацію і документи. Згідно з статтею 1 Гаазької Конвенції від 05.10.1961, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, ця Конвенція не поширюється на адміністративні документи, що мають пряме відношення до комерційних або митних операцій. А тому листи митних органів іноземних держав є недопустимими доказами. Відповідно до акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA 408050/2020/004736 від 06.09.2020 за митною декларацією № UA209140/2020/081276 від 07.09.2020 митним органом відмічено, що порушень митних правил не виявлено. Відповідачем доказами не спростовано ні автентичність поданих разом з такими митними деклараціями документів, ні достовірність відомостей, що в них містяться. Надання недостовірної інформації при митному оформленні за митними деклараціями від 04.06.2020 № UA209140/2020/047782, від 07.09.2020 № UA209140/2020/081276 не доведено та є припущенням.

Представник відповідача подав суду заперечення на письмові пояснення, в яких виклав доводи для підтвердження правомірності спірних рішень. Зазначає, що зазначені в акті перевірки листи уповноважених органів іноземних держав, отримані в рамках міжнародної взаємодії в порядку, передбаченому міжнародними договорами України, укладеними відповідно до закону, а порядок № 639 є лише внутрішнім службовим документом, а ненормативно-правовим актом. Вказує, що російська мова документів визнається та використовується у практичній діяльності світовою спільнотою мовою міжнародного спілкування. А дія Гаазької Конвенції від 05.10.1961 не поширюється на адміністративні документи, що мають пряме відношення до комерційних або митних операцій, згідно її частини 2 статті 3 дотримання процедури проставлення апостиля не може вимагатися державами-учасницями Конвенції, якщо існують угоди між двома або декількома державами, які відміняють або спрощують дану процедуру або звільняють сам документ від легалізації. Як також відмічає, в цьому випадку відомості у листах уповноважених органів іноземних держав дають підстави використовувати цю вартість як основу для визначення митної вартості оцінюваного товару. Відповідач зазначає, що таким чином, встановлено, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні вище вказаних товарів ТОВ «Ламінам Захід» надано документи, що містять неправдиві відомості про вартість товару, і як наслідок, при декларуванні даних товарів занижено митну вартість відповідно на суму 475868,71 грн. (імпорт одягу, трикотажних виробів, взуття, що були у вжитку) та 782871,43 грн. (імпорт телевізорів), чим порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України. Також відповідач вказує, що адвокатський запит № 02-04/622 від 29.09.2021 та відповідь від 11.10.2021 на нього були відсутні при винесенні податкових повідомлень-рішень та не розглядалися митними органами при винесенні податкових повідомлень-рішень, не є належним та допустимими доказами, подані до суду з порушеннями, тому не можуть братися до уваги. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 05.08.2021 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Протокольною хвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на письмові пояснення.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, встановив наступне.

Галицька митниця Держмитслужби на підставі наказу від 13.04.2021 № 139 провела документальну планову перевірку дотримання ТОВ «Ламінам Захід» () вимог законодавства України з питань митної справи за період з 16.07.2019 по 28.04.2021 за наслідками якої складено акт № 29/7.4-19/43116314 від 15.06.2021.

Під час проведення перевірки митниця встановила порушення вимог пункту 2 частини 2 статті 52, пунктів 1, 5 частини 8 статті 257, пункту 1 частини 1 статті 279 Митного кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання за митними деклараціями від 04.06.2020 № UA209140/2020/047782, від 07.09.2020 № UA209140/2020/081276 на загальну суму 38529,85 грн., підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання за митними деклараціями від 04.06.2020 № UA209140/2020/047782, від 07.09.2020 № UA209140/2020/081276 на загальну суму 259454,01 грн.

На підставі акту № 29/7.4-19/43116314 Львівська митниця прийняла:

- податкове повідомлення-рішення (форма "Р") № 0000003/7.4-19 від 09.07.2021, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозять суб`єктами підприємницької діяльності на 38529,85 грн. за основним платежем;

- податкове повідомлення-рішення (форма "Р") № 0000004/7.4-19 від 09.07.2021, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на 259454,01 грн. за основним платежем та на 64863,50 грн. за штрафними санкціями.

Позивач не погодився з такими висновками контролюючого органу, вважає прийняті Львівською митницею податкові повідомлення-рішення протиправними, які підлягають скасуванню, тому звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті, даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 54.4 статті 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Відповідно до підпункту в) пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України є договірна (контрактна) вартість, але не менша митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті, за винятком податку на додану вартість, що включається до ціни товарів.

Митний Кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до статті 374 Митного кодексу України товари, які ввозяться громадянами на митну територію України, підлягають оподаткуванню в порядку та на умовах, визначених законами України.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів визначено статтею 54 Митного кодексу України. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку визначеному статтями 345-354 Митного кодексу України перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску та звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Посадовими особами митних органів під час проведення перевірок відповідно до статті 352 Митного кодексу України можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення та податкова інформація.

Згідно з частиною 8 статті 264 Митного кодексу України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Частиною 1 статті 246 Митного кодексу України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з вимогами статті 257 Митного кодексу декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частини 1 статті 266 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей та у випадках, визначених Митним кодексом України та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 279 Митного кодексу України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів.

Частиною 1 статті 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин 1, 2 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частина 5 статті 53 містити норми, відповідно до яких забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з нормами частин 1-3 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно частини 5 статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.

Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України також передбачено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

За правилами частини 4 статті 255 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Згідно із частиною 3 статті 345 Митного кодексу України митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В цій справі суд враховує висновки постанови Верховного Суду, Касаційний адміністративний суд: від 05.03.2021 у справі № 820/305/17, за якою «Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний адміністративний суд, дійшли висновку про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки під час проходження митного контролю уповноважені митні органи, з урахуванням поданих декларантом документів, не мали зауважень до заявленої позивачем митної вартості товару, а податковим органом не доведено належними доказами заниження позивачем митної вартості ввезених товарів, а тому збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість та додаткового імпортного збору є безпідставним та необґрунтованим. Таким чином, підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань, під час ввезення товарів на митну територію України, може слугувати лише офіційна документально-підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, вартості ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів».

Крім того, відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 02.07.2019 № 821/2067/17 «З метою дотримання балансу публічних і приватних інтересів законодавством встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання під час проведення перевірки може бути належною підставою для прийняття суб`єктом владних повноважень законного і обґрунтованого рішення.

Порушення відповідачем порядку проведення перевірки, що виразилось у призначенні перевірки на підставі документа органа іноземної держави, не перекладеного українською мовою та не легалізованого в установлений законом спосіб, та обґрунтування висновків перевірки на підставі документів, також отриманих від органа іноземної держави, не перекладених українською мовою та не легалізованих в установлений законом спосіб, призвело до незаконності як самої перевірки, так і її наслідків».

Суд встановив, що митну вартість товарів визначено за ціною договору, яка вказана у поданих разом з митними деклараціями документах. А саме - товар «телевізори» за МД від 04.06.2020 № UA209140/2020/047782 згідно рахунок-фактура № 100140 від 29.05.2020, контракт № 25/05-2020 від 25.05.2020 (97285,05 Євро), товар «одяг, трикотажні вироби, взуття, що були у вжитку» за МД від 07.09.2020 № UA209140/2020/081276 згідно рахунок-фактура № 100257 від 03.09.2020, контракт № 10/06-2020 від 25.06.2020 (24554,76 Євро).

Суд дослідив товаросупровідні документи, які було подані разом із вище зазначеними митними деклараціями: рахунок-фактура № 100257 від 03.09.2020, контракт № 10/06-2020 від 25.06.2020, автотранспортна накладна № 117813 від 03.09.2020, експортна декларація № 20BG5905, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA 408050/2020/004736 від 06.09.2020, рахунок-фактура № 100140 від 29.05.2020, автотранспортна накладна від 01.06.2020, сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1, контракт № 25/05-2020 від 25.05.2020, експортна декларація № 20PL301010E0426623 та встановлено, що такі містять усі необхідні реквізити, що дозволяє повно ідентифікувати товари і відомості про нього, його ціну.

Вказане відповідає переліку документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, встановленому статтею 53 Митного кодексу України.

В матеріалах справи відсутні відомості про коригування митним органом митної вартості товарів по митних деклараціях від 04.06.2020 № UA209140/2020/047782, від 07.09.2020 № UA209140/2020/081276, так само як відомості, які б спростовували таку митну вартість, неправильність її розрахунку, автентичність поданих разом з митними деклараціями документів чи недостовірність наведених в них відомостей.

Тому суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки та, відповідно, спірних податкових повідомленнях-рішеннях протиправними, зважаючи також на наступне.

З матеріалів справи судом установлено, що відповідачем до відзиву додано проекти згідно Порядку № 639 наказу Держмитслужби України від 06.07.2005, яким затверджено Порядок направлення запитів Державної митної служби України до митних служб іноземних держав або їх інформування (Порядок № 639) запитів до митних органів та Республіки Болгарія та Республіки Словаччина.

Також додано й лист з відміткою «неофіційний переклад» від 06.01.2021 № 32-4535 від Центральний митний директорат Республіки Болгарія з додатками інвойс від 02.09.2020 № та СMR від 02.09.2020 № 1126562. Крім того, матеріали справи містять лист-звернення Республіки Польща від 30.07.2020 № 0201-IMG.541.707.2020.JC про надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки законності ввезення товарів на митну територію України, по тексту якого вказано, що до нього додано 80 аркушів, тобто без їх переліку, а відповідачем до такого листа додано експортну декларацію № 20PL301010E04266623 від 01.06.2020 та рахунок-фактуру № 82/PL/05/2020 від 29.05.2020.

Як з`ясовано судом, Порядком направлення запитів Державної митної служби України до митних служб іноземних держав або їх інформування, затвердженим Наказом Держмитслужби України від 06.07.2005 № 639, пунктом 1 встановлено, що цей Порядок застосовується при потребі здійснення запитів до митних служб іноземних держав у випадках: здійснення митним органом України провадження в справі про порушення митних правил, у ході якого з`ясовано, що потрібну інформацію можна отримати лише від митної служби іноземної держави; наявності в митного органу України обґрунтованої підозри в можливості вчинення порушення митних правил, яку можна підтвердити або спростувати лише шляхом отримання інформації від митної служби іноземної держави; потреби отримання, підтвердження або спростування з метою забезпечення дотримання митного законодавства України даних, зазначених у поданих митному органу України документах про товари (їх кількість, вартість, походження тощо), переміщувані через митний кордон України, для проведення їх митного оформлення; наявності в митного органу України інформації про вчинення або підготовку суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності митного правопорушення за кордоном.

Разом з тим Порядком № 639 встановлено конкретний перелік відомостей які повинен містити проект запиту до митних служб іноземних держав, а також необхідних додатків до нього (пункт 6), необхідних для належного розгляду запиту.

Із аналізу існуючих Угод про співробітництво у митних справах між Україною і Республікою Болгарія від 24.03.1998 та між Україною і Республікою Польща від 18.12.1995 слідує, що до доказова сила отриманої за ними інформації та документів, їх використання як доказів у судах і значення, що їм надається, визначаються відповідно до національного законодавства країни митного органу, що отримав цю інформацію і документи. Тобто в даному випадку національним законодавством України

Також згідно з статтею 1 Гаазької Конвенції від 05.10.1961, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, ця Конвенція не поширюється на адміністративні документи, що мають пряме відношення до комерційних або митних операцій.

Тому в цьому конкретному випадку надані відповідачем документи від митних органів іноземних держав Республіки Болгарія та Республіки Польща на іноземній мові та без перекладу, які не є легалізованими, не можуть вважатися такими, що відповідають вимогам національного законодавства України, та не є допустимими доказами у цій справі.

Крім того, відповідачем не доведено чому саме повинна бути надана перевага отриманим таким чином документам від уповноважених органів іноземних держав перед документами, що були подані митниці для митного оформлення, автентичність, достовірність та чинність яких не спростована.

З урахуванням викладеного суд приймає доводи позивача про те, що відповідач не довів наявність у нього обґрунтованої підозри, що під час митного оформлення вказаного товару за митними деклараціями № UA209140/2020/047782 від 04.06.2020, № UA209140/2020/081276 від 07.09.2020 позивачем було допущено порушення законодавства України та надано товаросупровідні документи з неправдивими відомостями про їх митну вартість. З огляду на це відповідач не довів наявності підстав для звернення митних органів України до уповноважених митних органів іноземних держав із запитами про автентичність поданих під час митного оформлення документів.

Разом з тим суд враховує відповідь продавця товарів Profit Trade Group s.r.o., які були придбані в нього позивачем та в подальшому ввезені на митну територію України за митними деклараціями № UA209140/2020/047782 від 04.06.2020, № UA209140/2020/081276 від 07.09.2020. А саме, представником позивача надано відповідь від такого продавця від 11.10.2021 та відповідний адвокатський запит № 02-04/622 від 29.09.2021 з перекладами. Листом продавця підтверджено складення документів на поставки, їх дійсність та відповідність ціни таким документам, якими є вище досліджені рахунок-фактура № 100257 від 03.09.2020, контракт № 10/06-2020 від 25.06.2020, рахунок-фактура № 100140 від 29.05.2020, контракт № 25/05-2020 від 25.05.2020.

За практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішенні від 23.07.2002 у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів, має саме податкове управління.

Такий обов`язок суб`єкта владних повноважень закріплений і в Кодексі адміністративного судочинства України, частиною другою статті 77 якого передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною 1 статті 90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Львівської митниці від 09.07.2021 № 0000003/7.4-19, від 09.07.2021 № 0000004/7.4-19 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими, при цьому сумніви відповідача щодо митної вартості імпортованого товару ґрунтуються на його припущеннях та документально не підтверджені, на противагу чому позивачем доведено подання ним всіх необхідних достовірних документів згідно з вимогами Митного кодексу України для підтвердження митної вартості товарів, які дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар, містять об`єктивні дані про нього, що піддаються обчисленню, підтверджують усі заявлені складові митної вартості імпортованого товару. Відтак, висновки Львівської митниці про неавтентичність поданих до митного оформлення документів та подання недостовірної інформації, яка стосується митної вартості товару, є хибними.

Отже, оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення не відповідають встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламінам Захід» (ЄДРПОУ 018, м. Львів, вул. Героїв УПА, 72, корпус 1, кв. (приміщення) 194) до Львівської митниці (79000, м.Львів, вул. Костюшка, 1; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Львівської митниці № 0000003/7.4-19 від 09.07.2021 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозять суб`єктами підприємницької діяльності, на суму 38 529,85 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Львівської митниці № 0000004/7.4-19 від 09.07.2021 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання, на загальну суму 324317,51 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (79000, м.Львів, вул. Костюшка, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламінам Захід» (ЄДРПОУ 018, м. Львів, вул. Героїв УПА, 72, корпус 1, кв. (приміщення) 194) 4540,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень) сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано судом 24.11.2021.

Суддя Р.М. Брильовський