Справа № 757/53221/20-а
Суддя: Соколов О. М.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Соколова О.М.,

при секретарі судових засідань - Проскурні А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил від 25.11. 2020 року № 0848/80700/20, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови Слобожанської митниці Держмитслужби від 25.11.2020 року у справі про порушення митних правил № 0848/80700/20.

Ухвалою суду від 03.12.2020 року відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, який роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи.

04 січня 2021 року позивачем на адресу суду подані клопотання за № 04/01 про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи, 14 січня 2021 року клопотання за № 15/01 про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи, 09 березня 2021 року клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи.

03 лютого 2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого представник Слобожанської митниці Держмитслужби просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

09 березня 2021 року позивачем на адресу суду подане пояснення щодо його правової позиції відносно застосування ч. 4 ст. 108 Митного кодексу України.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28.04.2016 року відділом митного оформлення «Вантажний» митного поста «Куп`яськ» Харківської митниці ДФС була оформлена митна декларація «ІМ31АА» № 807010001/2016/003540 на тимчасове ввезення на митну територію України Товариством з обмеженою відповідальністю «Рейлтранслогістик» 10 піввагонів з терміном вивезення до 31.05.2016 року.

Відповідно до додаткової митної декларації «ІМ31ДМ» № UA807010/2018/005083 строк тимчасового ввезення на 1 залізничний піввагон за номером 66048448 відповідно до заяви ТОВ «Рейлтранслогістик» було продовжено до 31.07.2018 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року у справі № 761/27352/18 було накладено арешт на вагони, у тому числі на вагони №№ 66048448, та заборонено відчужувати, розпоряджатись та/або користуватись вагонами.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у справі № 761/27352/18 ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року залишено без змін, апеляційні скарги ТОВ «Рейлтранслогістик» залишені без задоволення.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року у справі № 761/5708/20 скасовано арешт з вагонів, у тому числі з вагона №№ 66048448, що були раніше ввезені ТОВ «Рейлтранслогістік» у митному режимі тимчасового ввезення.

Митним постом «Куп`янськ-Центральний» Слобожанської митниці Держмитслужби 22 вересня 2020 року складено на позивача протокол про порушення митних правил № 0848/80700/20.

25 листопада 2020 року відповідачем складено постанову в справі про порушення позивачем митних правил № 0848/80700/20, яка є предметом оскарження у даній справі.

Згідно зазначеної постанови позивача визнано винним у порушенні ч. 4 ст. 481 Митного кодексу України, тобто у перевищенні строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України більше ніж на 20 діб , накладено штраф в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 34000 грн.

Позивач, не погоджуючись з притягненням його до адміністративної відповідальності, звернувся до суду із позовною заявою.

В якості доводів щодо незаконного притягнення до адміністративної відповідальності позивач наводить наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 369 КПК України ухвала є одним з видів судових рішень. Відповідно до ч. 2 ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року у справі № 761/27352/18 щодо арешту вагонів була оскаржена в апеляційному порядку, а тому набрала законної сили з 20 вересня 2018 року, тобто з дати оголошення судом апеляційної інстанції своєї ухвали.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року у справі № 761/5708/20 було скасовано арешт з вагонів, у тому числі з вагона № 66048448.

У ч. 4 ст. 108 МКУ зазначено, що якщо товари, поміщені у митний режим тимчасового ввезення, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України внаслідок накладення на них арешту, то перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється на час такого арешту.

Позивач посилається на те, що зупинення перебігу строку тимчасового ввезення, про який йдеться у ч. 4 ст. 108 МКУ, має застосовуватися з дати набрання законної сили ухвали про арешт майна та має закінчуватися датою набрання законної сили ухвали про скасування арешту з майна. Тому, станом на 20 вересня 2018 року - дату набрання законної сили ухвали про арешт вагонів порушення митного режиму тимчасового ввезення вже існувало і почалося воно 31 липня 2018 року, а станом на 12 березня 2020 року - дату набрання законної сили ухвали від 02 березня 2020 року про скасування арешту з вагонів, порушення митного режиму тимчасового ввезення лише продовжилося.

Так як згідно з останньою митною декларацією «ІМ31ДМ» № UA807010/2018/005083 кінцевий строк тимчасового ввезення вагонів в Україну закінчився 31 липня 2018 року, тобто раніше ніж 20 вересня 2018 року - дата набрання законної сили ухвали про арешт вагонів від 23 липня 2018 року та раніше ніж 13 серпня 2018 року - дата оголошення іншої ухвали, якою визначений порядок виконання ухвали від 23 липня 2018 року про арешт вагонів, то порушення митного режиму тимчасового ввезення 1 піввагону залізничного за № 66048448 сталося 31 липня 2018 року, тобто з дати, до якої підприємству у митній декларації був продовжений митний режим тимчасового ввезення. З дати набрання законної сили ухвали про скасування арешту з вагонів, тобто з 12 березня 2020 року, порушення митного режиму тимчасового ввезення лише продовжилося.

З боку ТОВ «Рейлтранслогістік» не була подана до 31 липня 2018 року нова додаткова митна декларація на продовження з 31 липня 2018 року режиму тимчасового ввезення вагонів або декларація на їх реекспорт із України.

Відлік перевищення 10 діб строку тимчасового ввезення, який був встановлений у діючій на той час редакції ч. 4 ст. 481 МКУ, відповідач мав здійснювати з 31 липня 2018 року і перевищення 10 діб припадає на 10 серпня 2018 року.

Про дату початку порушення митного режиму - 31 липня 2018 року відповідач був обізнаний також з 31 липня 2018 року, так як саме відповідач відповідно до ч. 1 ст. 108 МКУ та п. 1 ч. 3 розд. ІІ Наказу Мінфіну № 657 зазначив у останній митній декларації кінцеву дату тимчасового ввезення вагонів - 31 липня 2018 року. Тому відповідачу було відомо про дату початку порушення 31 липня 2018 року та останній мав право відповідно до ч. 1 ст. 467 МКУ протягом 6-ти місяців з 31 липня 2018 року накласти адміністративне стягнення на належну особу, якою не є позивач.

Позивач був призначений на посаду керівника ТОВ «Рейлтранслогістік» з 23 жовтня 2018 року, та не є відповідальною особою у триваючому з 31 липня 2018 року порушенні, яке після скасування арешту з вагонів лише продовжилося.

Позивач також посилається на те, що йому стало відомо про порушення митного режиму тимчасового ввезення лише 12 серпня 2020 року, а тому його вина могла б існувати з 12 серпня 2020 року по дату звільнення - 21 серпня 2020 року, але якщо б порушення не було триваючим з 31 липня 2018 року, яке позивач не вчиняв. В якості доводів та доказів цієї обставини позивач посилається на наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 21 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів, Національне агентство у триденний строк повертає їх законному власнику.

Приналежність 56-ти вагонів до власності АО «ВЭБ-лизинг» (РФ) доводиться відомостями з листа АО «ВЭБ-лизинг» (РФ), а також інформацією філії ГІОЦ АТ «Укрзалізниця» від 01 версеня 2020 року № 59/1214, які додані до позовної заяви. Тобто, повернення вагонів з боку АРМА мало бути здійснене на адресу власника - АО «ВЭБ-лизинг»(РФ) через оператора вагонів в Україні - ТОВ «Рейлтранслогістік».

АРМА, як обтяжувач вагонів, визначило ТОВ «Рейлтранслогістік» в якості боржника у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що доводиться доказами, які додані до позовної заяви.

Факт отримання АРМА 11 березня 2020 року копії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва Сидорова Є.В. від 02 березня 2020 року про скасування арешту з вагонів зазначений у листі АРМА від 18 березня 2020 року.

Протягом часу, коли позивач обіймав посаду керівника ТОВ «Рейлтранслогістік», з боку АРМА не здійснене повернення 56 вагонів до ТОВ «Рейлтранслогістік».

Відповідно до п. 3 Інструкції «Про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 29 липня 2004 року № 73, про внесення змін та додаткових відомостей до записів в Реєстр реєстратор видає обтяжувачу (уповноваженій особі) примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п`яти календарних днів надсилає боржнику. Проте, реєстратор - Казновецька Олена Олександрівна, яка вводила у Реєстр заяву обтяжувача (АРМА) про зміни в обтяженні, не повідомила ТОВ «Рейлтранслогістік» та не надіслала товариству примірник витягу про зміни в обтяженні, тобто про зняття обтяження з 56 вагонів.

З урахуванням вищевикладених обставин, тобто при невиконанні з боку АРМА та державного реєстратора - Казновецької Олени Олександрівни своїх зобов`язань, що встановлені законом, при відсутності відправлення судом ухвали про скасування арешту з вагонів на адресу ТОВ «Рейлтранслогістік», при відсутності законодавчо встановленого зобов`язання позивача щодо моніторингу відомостей із державних реєстрів, а також із-за об`єктивної неможливості своєчасного встановлення відомостей про скасування арешту з вагонів із державних реєстрів, позивач зазначає, що він випадково дізнався 12 серпня 2020 року про скасування арешту з 56-ти вагонів від третьої особи - ТОВ «Магнетіко». За день до звільнення, тобто 20 серпня 2020 року, позивач дізнався з листа власника вагонів - АО «ВЭБ-лизинг» (РФ), що ТОВ «Магнетіко» не має ніяких прав на 56 вагонів, відповідно, не мало права заявляти клопотання про скасування арешту з вагонів і про неможливість передачі прав тимчасового ввезення до ТОВ «Магнетіко». Позивач зазначає, що як наслідок зазначено, він не міг припинити з 12 серпня 2020 року по 20 серпня 2020 року триваюче правопорушення, яке він не вчиняв і яке почалося 31 липня 2018 року.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог позивача заперечує, вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свої заперечення відповідач обґрунтовує наступним.

Відповідно до ст. 491 МКУ підставами для порушення справи про порушення митних правил є:

1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил;

2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю;

3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Відповідно до додаткової митної декларації «ІМ31ДМ» № UA807010/2018/005083 строк тимчасового ввезення піввагонів залізних, зокрема піввагон № 66048448 було продовжено до 31 липня 2018 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року на зазначені вагони було накладено арешт.

Відповідно до ч. 4 ст. 108 МКУ, якщо товари, поміщені у митний режим тимчасового ввезення, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України внаслідок накладення на них арешту, перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється на час арешту.

Відповідач зазначає, що з 23 липня 2018 року, тобто з дати оголошення слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва ухвали від 23 липня 2018 року щодо арешту вагонів, до 02 березня 2020 року, тобто до дати оголошення слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва ухвали від 02 березня 2020 року про скасування арешту з вагонів, був зупинений перебіг строку тимчасового ввезення. Тому, початком порушення митного режиму тимчасового ввезення є 02 березня 2020 року, тобто дата оголошення ухвали про скасування арешту з вагонів.

Відповідач також зазначає, що інформація про ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року про скасування арешту з вагонів була отримана 27 липня 2020 року листом з АРМА. Тому, датою встановлення порушення є 27 липня 2020 року. Тому, шестимісячний строк для притягнення до відповідальності має обчислюватися з 27 липня 2020 року.

Так як станом на 02 березня 2020 року, тобто на дату оголошення ухвали про скасування арешту з вагонів, позивач виконував обов`язки генерального директора ТОВ «Рейлтранслогістік», то саме позивач є відповідальною особою за порушення митного режиму тимчасового ввезення.

Заперечуючи проти доводів позивача щодо дати початку порушення митного режиму тимчасового ввезення - 31 липня 2018 року, відповідач посилається на лист ДФС України від 26.07.2018 року за № 9744/8/20-70-03-01, який отриманий відповідачем 26 липня 2018 року і яким відповідачу було надіслано ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року щодо накладення арешту на вагони.

Заперечуючи проти доводів позивача щодо триваючого з 31 липня 2018 року порушення митного режиму тимчасового ввезення, відповідач посилається на ті обставини, шо він не мав та не міг знати про подання з боку ТОВ «Рейлтранслогістік» апеляційної скарги на ухвалу суду.

Заперечуючи проти доводів позивача щодо протиправних дій ТОВ «Магнетіко», АРМА та державного реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна Казновецької О.О., відповідач посилається на недоведеність з боку позивача таких дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 КПК України ухвала є одним з видів судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 400 КПК України подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині 1 статті 175 КПК України визначено, що ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, у тому числі порядок її виконання.

У п. 4 ч. 6 ст. 100 КПУ України визначена окрема процедура виконання ухвали про арешт майна вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема, речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» у разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень. У разі прийняття в управління цінних паперів інформація також надсилається відповідним учасникам депозитарної системи України.

Із аналізу п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України слідує, що саме забезпечення збереження речових доказів є метою арешту майна.

Із системного аналізу п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України, ч. 1 ст. 170 КПК України та нормст. 100 КПК України слідує, що забезпечення збереження речових доказів та обмеження права особи відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майномздійснюється через визначений в ухвалі про арешт майна порядокїї виконання. Реалізація обмеження права особи відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майном залежать від властивостей майна або його вартості та здійснюється в кожному окремому випадку у різний спосіб. Зокрема, обмеження особи в її праві відчужувати, розпоряджуватися та/або користуватися майном вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що є арештом майна у визначені, наданому у ч. 1 ст. 170 КПК України, здійснюється через належну процедуру виконання ухвали про арешт майна - передачу майна в управління до АРМА.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 МКУ митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Відповідно до ч. 8 ст. 264 МКУ з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 МКУ тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до ч. 3 ст. 108 МКУ попередньо встановлений строк тимчасового ввезення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення за письмовою заявою власника цих товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженої ним особи може бути продовжений відповідним митним органом.

Відповідно до ст. 112 МКУ митний режим тимчасового ввезення завершується шляхом реекспорту товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, або шляхом поміщення їх в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у разі конфіскації товарів, транспортних засобів комерційного призначення, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили.

Враховуючи ті обставини, що дата - 31 липня 2018 року, до якої підприємству був продовжений митний режим тимчасового ввезення вагонів і яка вказана у митній декларації № UA807010/2018/005083, передує даті 13 серпня 2018 року, тобто даті виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва Сидорова Є.В. від 23 липня 2018 року у справі № 761/27352/18, крім того, передує даті 20 вересня 2018 року, тобто даті набрання законної сили ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року у справі №761/27352/18, суд дійшов висновку, що датою порушення митного режиму тимчасового ввезення 1 залфзничного піввагону № 66048448 є 31 липня 2018 року, тобто дата, до якої підприємству відповідачем було продовжено митний режим тимчасового ввезення вказаних вагонів і яка вказана у останній додатковій митній декларації «ІМ31ДМ» № UA807010/2018/005083.

Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. Саме така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 11.04.2018 у справі № 804/401/17; від 23.11.2018 у справі № 489/4756/16-а; від 11.11.2019 у справі № 487/4899/15-а; від 30.01.2020 у справі № 133/1173/17; від 28.04.2020 у справі № 822/973/17; від 15.05.2020 у справі № 361/6571/16-а.

Правова позиція, що початковим моментом порушення може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином, викладена у Постанові Верховного суду від 04.05.2020 у справі № 1540/3613/18, від 30.04.2020 у справі № 461/6241/17.

Враховуючи те, що датою початку порушення митного режиму є 31 липня 2018 року, враховуючи приписи ч. 4 ст. 108 МКУ, якими законодавчо закріплене лише зупинення перебігу строку тимчасового ввезення при арешті майна, а також враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд встановив, що з 02 березня 2020 року, тобто з дати оголошення ухвали слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року у справі № 761/5708/20 про скасування арешту з вагонів (ухвала оскарженню не підлягає), порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів слід вважати таким, що продовжилося.

ТОВ «Рейлтранслогістік» до 31 липня 2018 року або впродовж 20 діб після 02 березня 2020 року - дати скасування арешту з вагонів, не була подана для оформлення митним органом відповідна митна декларація для продовження митного режиму тимчасового ввезення вагонів або їх реекспорту із України, що свідчить про єдине допущене порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 МКУ строк тимчасового ввезення товарів встановлюється митним органом у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 розд. ІІ наказу міністерства фінансів України «Про виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму» від 31 травня 2012 року № 657 строк тимчасового ввезення товарів установлюється митним органом у кожному конкретному випадку під час їх митного оформлення з урахуванням пропозиції Декларанта, зазначеної в установленому порядку в МД, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення.

На підставі вищевказаних норм суд встановив, що дата 31 липня 2018 року, яка вказана у митній декларації «ІМ31ДМ» № UA807010/2018/005083 в якості кінцевої дати, до якої підприємству був продовжений митний режим тимчасового ввезення, була встановлена безпосередньо митним органом. Таким чином, митний орган був обізнаний про дату початку порушення митного режиму з 31 липня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 МКУ якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.З урахуванням приписів вищевказаної норми МКУ шестимісячний строк для накладення відповідачем адміністративного стягнення за порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонівна особу, яка допустила таке порушення, обчислювався з 31 липня 2018 року, тобто з дати, коли відповідач став обізнаним про порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів, та закінчився через шість місяців від 31 липня 2018 року.

Суд критично ставиться до посилання відповідача у відзиві на позовну заяву щодо дати, з якої відповідачем виявлене правопорушення - 27 липня 2020 року. Відповідач у постанові від 25 листопада 2020 року в справі про порушення митних правил № 0848/80700/20 та у відзиві вказує на дату встановлення правопорушення 27 липня 2020 року, тобто дату отримання листа від АРМА, в якому міститься інформація про ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року у справі № 761/5708/20 про скасування арешту з вагонів. Проте, вказаний лист відповідач не додав в якості доказу дати встановлення ним правопорушення.

Разом з цим, у протоколі про порушення митних правил від 22 вересня 2020 року № 761/5708/20, в якості підстави встановлення правопорушення, відповідач вказав інший лист - лист ТОВ «МАГНЕТІКО» від 22 липня 2020 року за № 2207, який відповідач отримав 28 липня 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 491 МКУ підставами для порушення справи про порушення митних правил є:

1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил;

2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю;

3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Враховуючи те, що згідно зі ст. 491 МКУ лист ТОВ «МАГНЕТІКО» від 22 липня 2020 року № 2207 не може бути підставою для порушення справи про порушення митних правил, а лист АРМА не доданий відповідачем в якості письмового доказу для визначення дати встановлення відповідачем правопорушення та для мети визначення початку перебігу 6-ти місячного строку для притягнення до відповідальності, суд зазначає, що відповідач відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України не довів належним чином ті обставини, на які він посилається у постанові від 25 листопада 2020 року в справі про порушення митних правил № 0848/80700/20 та у своєму відзиві. При цьому, суд зауважує, що позивач у п. 1 позовної заяви вказував на наявність у протоколі від 22 вересня 2020 року та у постанові відповідача від 25 листопада 2020 року в справі про порушення митних правил № 0848/80700/20 посилань на листи різних осіб, отримані відповідачем у різні дати, як на різні підстави виявлення останнім правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 495 МКУ доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 495 МКУ такі дані встановлюються протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів. Таким чином, протокол про порушення митних правил від 22 вересня 2020 року у справі № 0848/80700/20, в якому є посилання на лист ТОВ «Магнетіко» від 22 липня 2020 року № 2207 та доданий відповідачем лист ТОВ «Магнетіко» від 22 липня 2020 року № 2207, розглядається судом окремо та в сукупності з іншими наявними доказами у справі.

Суд ставиться критично до доводів позивача щодо порушення третіми особами його прав і зазначає, що захист прав позивача, порушених третіми особами, не є предметом даного спору. Суд зазначає, що позивач не надав належних доказів тих обставин, на які він посилається щодо порушення третіми особами його прав та на яких позивач додатково ґрунтує свої доводи щодо відсутності його вини.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова Слобожанської митниці Держмитслужби від 25 листопада 2020 року у справі про порушення митних правил № 0848/80700/20 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 4 ст. 481 МК України підлягає скасуванню з вищевказаних підстав.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України з Слобожанської митниці Держмитслужби на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 192, 210-211, 217, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства, п. 1, 3 ч. 1 ст. 531 Митного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправною і скасування постанови у справі про порушення митних правил - задовольнити.

Скасувати постанову Слобожанської митниці Держмитслужби від 25 листопада 2020 року у справі про порушення митних правил № 0848/80700/20 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 4 ст. 481 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 878,80 грн. (вісімсот сімдесят вісім) гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової ставки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Слобожанська митниця Держмитслужби: 61003, м. Харків, вул. Короленка, 16-Б, .

Суддя О.М. Соколов