Справа № 320/572/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/572/21 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

при секретарі судового засідання Почепі В.В.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): Бітюкова І.В.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Березанської міської ради Київської області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Березанської міської ради від 24.11.2020 № 40 "Про початок реорганізації Яблунівської сільської ради, шляхом приєднання до Березанської міської ради".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято не на підставі належних норм права, без урахування волевиявлення жителів села Яблунівка, всупереч нормам Конституції України та чинного законодавства, а також рішенню Конституційного Суду України № 12-рп/2002 від 18.06.2002.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, відповідно до змісту яких останній, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, відповідно до ст. 74 КАС України, Витяг з ЄДР є належним і достатнім доказом, який підтверджує, що ОСОБА_1 станом на 22.02.2021 є керівником Яблунівської сільської ради, а отже підтверджує, що Рішення №40 є таким, що порушує суб`єктивні права та законні інтереси позивача.

Отже, за наведених в апеляційних скаргах доводів, апелянти вважають рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з чим просять суд апеляційної інстанції його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення у повному обсязі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційних скарг.

Відповідач, в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 24 листопада 2020 року Березанською міською радою було прийнято рішення № 40-03-VIII "Про початок реорганізації Яблунівської сільської ради, шляхом приєднання до Березанської міської ради", яким вирішено почати процедуру реорганізації Яблунівської сільської ради (ЄДРПОУ 054078), місцезнаходження: вул. Щаслива, 36а/1, село Григорівка, Київська область, до Березанської міської ради (), місцезнаходження: вул. Героїв Небесної Сотні, 1, м. Березань, Броварський район, Київська область.

Не погоджуючись з правомірністю рішення Березанської міської ради від 24.11.2020 № 40 "Про початок реорганізації Яблунівської сільської ради, шляхом приєднання до Березанської міської ради" ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання цього рішення протиправним та його скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 мав можливість оскаржити до суду факт припинення своїх повноважень як головної посадової особи територіальної громади або як посадова особа місцевого самоврядування (до перших місцевих виборів) оскаржити акт, яким було вирішено змінити адміністративні центри територіальних громад та затвердити території територіальних громад у новому складі. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що спірне рішення відповідача зумовило порушення його суб`єктивних прав та законних інтересів, а також враховуючи, що КАС України містить чітке визначення правил звернення до адміністративного суду, які позивачем не дотримані, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і суб`єктами владних повноважень під час здійснення ними владних управлінських функцій, є публічно-правовими і поділяються, зокрема на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Отже, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Суд акцентує увагу на тому, що правова позиція щодо обов`язкової умови надання правового захисту судом, як от наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, висловлена Верховним Судом України у постановах від 15.12.15 року по справі №21-5361а15, від 01.12.15 року по справі №21-3222а15, від 08.12.15 року по справі №21-5435а15 та підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах від 24.07.2019 року по справі №1440/2217/18, від 03.03.2020 року по справі №331/5314/16-а, від 16.09.2020 року по справі № 189/437/17.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, при цьому задоволенню підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. То ж для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Так, Верховний Суд України, аналізуючи положення статті 6 КАС України (в редакції, яка була чинна до 15.12.2017) в контексті права на оскарження актів суб`єктів владних повноважень, у постанові від 24 лютого 2015 року (справа №21-34а15) зазначив, що суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

У зазначеній постанові Верховний Суд України наголосив, що право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

При цьому Верховний Суд України вказав на те, що зі змісту регулювання, що міститься у Кодексі адміністративного судочинства України також убачається, що право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Отже, зміст правової норми, передбаченої частиною 1 статті 6 КАС України в редакції до 15.12.2017 та частиною 1 статті 5 КАС України в редакції після 15.12.2017, є аналогічним, тому правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 24.02.2015 у справі №21-34а15 може бути застосований до спірних правовідносин.

Так, зі змісту рішень Конституційного Суду України № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та рішень № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Судом першої інстанції встановлено, а позивачем не спростовано, що відповідно до постанови Яблунівської сільської виборчої комісії Баришівського району Київської області від 27.10.2015 № 11 позивач ОСОБА_1 був обраний Яблунівським сільським головою (стор. 66 том І).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 10.11.2015 позивач був зареєстрований в якості керівника юридичної особи - Яблунівської сільської ради (стор. 11 том І).

Згідно частини 1 - 3 статі 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад" від 16.04.2020 № 562-IX розділ V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" був доповнений пунктом 7-1 такого змісту:

" 7-1. До прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України визначення адміністративних центрів територіальних громад та затвердження територій територіальних громад здійснює Кабінет Міністрів України.

Рішення Кабінету Міністрів України про визначення адміністративних центрів територіальних громад та затвердження територій територіальних громад подається до Центральної виборчої комісії для прийняття нею рішення про призначення перших місцевих виборів депутатів сільських, селищних, міських рад і сільських, селищних, міських голів відповідних територіальних громад".

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 року № 715-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області" визначені адміністративні центри та затверджені території територіальних громад Київської області, відповідно до якого Яблунівська сільська територіальна громада увійшла до складу новосформованої територіальної громади з адміністративним центром в м. Березань.

Відповідно до пункту 12 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення виборчого законодавства" від 16.07.2020 № 805-IX пункт 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад" від 16.04.2020 № 562-IX доповнений підпунктами 3 і 4 такого змісту:

" 3) вибори депутатів сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, старост сіл, селищ територіальних громад, які увійшли до складу територіальних громад, території яких затверджено Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону, не проводяться;

4) повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, старост сіл, селищ територіальних громад, які увійшли до складу територіальних громад, території яких затверджено Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону, припиняються в день набуття повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних на перших місцевих виборах у 2020 році відповідно до підпункту 2 цього пункту".

Постановою Центральної виборчої комісії від 08.08.2020 року № 160, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 року № 715-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області", на 25 жовтня 2020 року були призначені перші вибори депутатів сільських, селищних, міських рад територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів.

Згідно інформації, розміщеної на веб-порталі Березанської міської ради (http://berezan-rada.gov.ua/pages/41.html), 17 листопада 2020 року відбулася перша сесія Березанської міської ради Київської області, на якій голова Березанської міської територіальної виборчої комісії Київської області проінформував раду про підсумки виборів депутатів Березанської міської ради, а також про підсумки виборів Березанського міського голови, що відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", є визнанням повноважень депутатів ради нового скликання та новообраного міського голови.

Так, 06 грудня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій" від 17.11.2020 № 1009-ІХ, який, зокрема передбачає доповнення розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" пунктом 6-1.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6-1 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", у день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною територіальною громадою, територія якої затверджена Кабінетом Міністрів України (далі - сформована територіальна громада), припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади (розформовані територіальні громади).

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач, як голова сільської ради або територіальною громадою оскаржено в судовому порядку питання щодо приєднання Яблунівською сільської територіальної громади до Березанської міської ради Київської області.

Таким чином, повноваження Яблунівського сільського голови ОСОБА_1 були припинені після набуття повноважень Березанською міською радою Київської області, що представляє новосформовану територіальну громаду, до складу якої увійшла Яблунівська сільська територіальна громада.

Отже, станом на день звернення до суду першої інстанції із зазначеним позовом (15 січня 2021 р.) ОСОБА_1 втратив повноваження головної посадової особи Яблунівської сільської територіальної громади, рівно як і право представляти інтереси Яблунівської сільської ради.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивач звернувся до суду як фізична, а не посадова особа (Голова Яблунівської сільської ради), який представляє інтереси територіальної громади села.

Предметом цього спору є оскарження рішення Березанської міської ради від 24.11.2020 № 40 "Про початок реорганізації Яблунівської сільської ради, шляхом приєднання до Березанської міської ради", яким вирішено почати процедуру реорганізації Яблунівської сільської ради шляхом приєднання до Березанської міської ради.

Підставою позову, на думку позивача, є порушення відповідачем принципу законності, тобто прийняття рішення у порушення вимог Конституції України, Європейської хартії місцевого самоврядування, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Разом з тим, позивач не обґрунтував порушення оскаржуваним рішенням своїх суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, як фізичної особи. У позові не зазначено до яких несприятливих наслідків для позивача призвело або може призвести оскаржуване рішення. Адже на день звернення до суду позивач не мав повноважень представлять інтереси Яблунівської сільської ради, а реорганізація органів місцевого самоврядування не зачіпає його суб`єктивних прав, як фізичної особи.

Суд зауважує, що в силу пункту дев`ятого частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод і інтересів позивача є його процесуальним обов`язком.

Щодо посилання позивача про те, що проведення реорганізації та передавання усіх службових документів перешкоджає йому належним чином виконувати свої обов`язки як керівника юридичної особи - Яблунівської сільської ради, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки несвоєчасне внесення відомостей про зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не продовжує дію повноважень виборної посадової особи місцевого самоврядування, термін яких закінчився в силу Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Як вбачається з витягу з ЄДР, що станом на 22.02.2021 року Яблунівська сільська рада перебуває в стані припинення.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази оскарження Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Київської області№600-р від 20 травня 2020 року, в частині утворення Березанської міської ради.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку позивачем вибрано неналежний спосіб захисту, оскільки в даному випадку з позовною заявою повинен був звернутися саме Голова Яблунівської сільської ради, в особі ОСОБА_1 , а не фізична особа, який оскаржував неправомірні дії про приєднення сільської ради до Березанської міської ради.

Щодо посилання позивача на позицію викладену в постановах Верховного Суду, де зазначається, що керівник наділений підписувати договори, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки в даній справі не розглядаються договірні правовідносини, а предметом розгляду є оскарження рішення суб`єкта владних повноважень в порядку КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог законодавства, а апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку з дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи суб`єкта владних повноважень не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан

Повний текст постанови виготовлено 22 листопада 2021 року