Справа № 160/7809/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
02 листопада 2021 р.Справа №160/7809/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Букіна Л.Є., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у справі № 160/7809/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Криворізької міської ради у Дніпропетровській області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» імені Ю.М. Білоконя, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання протиправним та нечинним рішення,-
У провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Криворізької міської ради у Дніпропетровській області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» імені Ю.М. Білоконя, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання протиправним та нечинним рішення Криворізької міської ради у Дніпропетровській області за № 3728 від 24 червня 2015 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» з моменту його прийняття.
На адресу суду від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони Криворізькій міській раді, її виконавчим комітетам та іншим особам вчиняти будь-які дії, що пов`язані із застосуванням оскарженого рішення, в тому числі заборони нараховувати заборгованість із орендної плати за землю, вимагати її сплати, вимагати звільнення земельних ділянок, звертатись із позовами до суду про стягнення заборгованості із орендної плати за землю чи звільнення земельних ділянок у судовому порядку та заборонити вчиняти будь-які дії, що можуть заподіяти шкоду правам, свободам та інтересам землекористувачам міста Кривий Ріг чи іншим особам чиї інтереси, права та обов`язки зачіпає таке рішення відповідача.
В обґрунтування заяви вказано про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди майновим правам позивача, а захист цих прав ускладниться без життя відповідних заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішенням суду у адміністративній справі. Зазначає, що відповідач реалізовує норми оскарженого рішення та вчиняє дії з приводу обрахунку та стягнення орендної плати з земельних ділянок у судовому порядку.
У судовому засіданні заявник підтримав доводи, викладені в заяві про забезпечення позову та просив її задовольнити.
Представник відповідача проти задоволення цієї заяви заперечи, пославшись при цьому на приписи ч.5 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглядаючи вказану заяву суд виходить із того, що згідно з частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Частинами першою, другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
З системного аналізу наведених правових норм слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Таким чином, у кожному конкретному випадку суд, виходячи з наданих доказів, зобов`язаний встановити, чи є хоча б одна з обставин для вжиття заходів забезпечення позову, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Слід зазначити, що заходи забезпечення позову можуть бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, «з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову» (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.
Тобто, застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не його обов`язком, яке він реалізує залежно від обставин справи.
Крім того, суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших заінтересованих осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, та не допустити негативних наслідків.
Оцінюючи наведені заявником доводи суд звертає його увагу на те, що правовий інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права саме в межах заявлених позовних вимог.
Разом з тим, усі наведені у заяві доводи зводяться до незворотності певних наслідків відповідних дій відповідача, які не стосуються предмету спору.
У межах розгляду цієї справи суд надає оцінку прийнятому відповідачем рішенню за № 3728 від 24 червня 2015 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу», а не правильності обрахунку відповідних сум грошового зобов`язання або наявності повноважень щодо звернення до суду із вимогами про стягнення тої чи іншої суми заборгованості.
Наведене також підтверджується й статтею 151 КАС України, яким наведений виключний перелік видів забезпечення позову та у вказаному переліку відсутній такий спосіб забезпечення позову як заборона іншим особам вчиняти дії, що не стосуються предмета спору.
Посилання представника відповідача на приписи ч.5 статті 151 КАС України судом до уваги також не приймаються, адже ця норма розповсюджуються виключно на вимоги особи щодо зупинення дії нормативно-правового акта та у спірному випадку про такий захід забезпечення позову мов не йде.
Підсумовуючи вищевикладене, а також заважаючи, що подана позивачем заява не містила обґрунтованих доводів щодо унеможливлення виконання рішення суду саме у межах розгляду цієї справи, а не в межах розгляду справ, що розглядаються у порядку цивільного та господарського судочинства, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись статтями 150-154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 08.11.2021 р.

Суддя Л.Є. Букіна