Справа № 640/17856/21
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року м. Київ № 640/17856/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, у якому просить суд:

- визнати протиправним дії Міністерства оборони України в частині нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з розрахунку 25 років;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 26 років служби.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відповідач при виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні провів розрахунок виходячи з 25 років календарної вислуги років замість 26 років пільгової.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Залучено до справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України.

30.07.2021 до суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказує на те, що законодавець пов`язує розмір виплати одноразової грошової допомоги при звільненні саме з розміром календарної вислуги років військовослужбовців.

02.08.2021 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, будучи військовослужбовцем проходив військову службу на посаді директора Департаменту - начальника управління проведення закупівель Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України.

17.03.2021 наказом Міністра оборони України № 82 заступника директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України полковника ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони, України було звільнено з військової служби у запас.

Наказом директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України від 26.03.2021 № 20, полковника ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу Департаменту.

Відповідно до платіжного доручення від 01.04.2021 № 248/1/918, грошове забезпечення та інші виплати та компенсації, у тому числі одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби у сумі 478755,00 грн., були перераховані на банківський рахунок позивача та 02.04.2021 зараховані на банківський рахунок ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що відповідач помилково визначив розмір призначеної грошової допомоги не врахувавши пільгову вислугу, так як розрахунок вислуги років знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби (взято 25 років календарної вислуги років замість 26 років пільгової вислуги). Позивач наголошує на тому, що законодавець не надає визначень ні календарної вислуги років ні пільгової вислуги років. Правовими нормами Порядку № 393 та Закону № 2011, законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.

Наведене і зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Також, аналогічна норма міститься у розділі XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, відповідно до п. 1, 2 зазначено розділу: Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Тож, з наведеного слідує, що законодавець пов`язує розмір виплати одноразової грошової допомоги саме з розміром календарної вислугу військовослужбовців та не визначає що має бути враховано саме пільгову вислугу років.

У частині посилань позивача на висновки суду касаційної інстанції, викладені у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 806/2104/17 та 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, суд зазначає про те, що правова позиція Верховного Суду викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 по справі № 805/3923/18-а, не може бути взята до уваги судом, оскільки регулює інші правовідносини, та містить висновки Верховного Суду щодо застосування норм права пов`язаних з пільговим обчисленням вислуги років для призначення пенсії, та не стосується обчислення вислуги років для призначення одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Що стосується висновків Верховного Суду, викладених у постанові колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.04.2018 по справі № 806/2104/17, суд враховує те, що у мотивувальній частині постанові колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.04.2018 по справі № 806/2104/17 суд робить наступний висновок: На підставі системного аналізу наведених правових норм, колегія судів дійшла до висновку, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше». Таким чином, в частині другій статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Суд звертає увагу на те, що фактичні обставини у даній справі та у справі № 806/2104/17, не є подібними, адже у ній загальна вислуга років на час звільнення становила 10 років 11 місяців 6 днів, тобто, умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана. Оскільки інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні грошової допомоги відсутні, відповідно позивач має право на таку виплату.

Тож, Верховний Суд у своїй постанові зазначає про те що поняття "календарна вислуга років" застосовується для визначення розміру грошової допомоги, що спростовує доводи позивача в цій частині.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат, у даному випадку, відсутні.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Міністерство оборони України (, 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6)

Третя особа: Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України (, 03113, м. Київ, проспект Перемоги, 55/2)

Суддя В.І. Келеберда