Справа № 380/10569/21
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2021 року

11 год. 50 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Лубоцької Н.І., представниці відповідача Попович Р.В. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення за його посадою.

Підставою позову зазначено протиправність, на думку позивача, ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік на підставі того, що долучена ОСОБА_1 довідка не свідчить про важкий стан здоров`я дитини останнього. Позивач вважає, що ним вчинено всі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги та кошти на рахунку відповідача для цієї виплати були наявні на період розгляду рапорту, відтак він звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 06.07.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 21.09.2021 суд перейшов із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач не прибув, клопотав розгляд справи здійснювати за його відсутності, про що зазначив у позовній заяві.

Представниця відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (за вх. № 51735 від 19.07.2021). Зазначила, що згідно з п. 7 Розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Так, відповідно до п. 9 наказу Міністерства оборони України № 65 від 15.02.2018 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік» матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань наказано виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Також вказала, що за приписами цього пункту накази про виплату такої допомоги видаються після розгляду заяв військовослужбовців, у яких зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або по шлюбу, пожежа або стихійне лихо та інші поважні причини), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби. Стверджує, що рапорт позивача від 06.02.2018 разом із довідкою про те, що ОСОБА_2 знаходиться на амбулаторному лікуванні з 05.02.2018, розглянуто на комісії, проте ОСОБА_1 відмовлено у наданні допомоги, оскільки, зазначена позивачем підстава виплати матеріальної допомоги порівняно з підставами військовослужбовців, яким виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань є менш значимою. Крім того підставою відмови зазначив те, що позивач жодним чином не підтверджено те, що ОСОБА_2 є сином позивача. Додатково зазначила, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році у відповідності до протоколу № 1 за клопотанням комісії на підставі наказу командира військової частини виплачена лише тим військовослужбовцям, котрі підставою для виплати вказали тяжку хворобу військовослужбовців або членів їх сімей, або смерть останніх. Просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухав пояснення представниці відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.01.2020 капітана ОСОБА_1 , штурмана-льотчика вертолітної ланки вертолітної ескадрильї, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 21 листопада 2019 року № 491 з військової служби у запас, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з закінченням строку контракту) вважати таким, що вибув, справи та посаду здав.

ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 06.02.2018, в якому просив виплатити йому згідно з наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в 2018 році в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з хворобою сина. До рапорту додано копію довідки про те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на амбулаторному лікуванні з 05.02.2018 (а.с. 3-4).

Листом військової частини НОМЕР_1 № 71/1/427 від 23.06.2021 повідомлено позивача, що у військовій частині НОМЕР_1 у 2018 році телеграмою помічника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України начальником фінансово-економічного управління були встановлені граничні розміри видатків для виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Враховуючи зазначене у військовій частині було створено комісію для розгляду рапортів військовослужбовців на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. При розгляді рапортів комісія клопотала про виплату зазначеної допомоги військовослужбовцям, підставою для виплати у яких був важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї. Водночас, довідка, яку ОСОБА_1 додав до свого рапорту, на думку відповідача, не свідчить про важкий стан здоров`я та не стала підставою для клопотання комісією про виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (а.с. 5).

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік протиправною, відтак звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених законних прав та інтересів.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Судом встановлено, що позивач звернувся із рапортом від 06.02.2018 про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік. Разом з тим, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву обґрунтовує правомірність своїх дій постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.03.2018, положеннями Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 та наказом Міністерства оборони України № 65 від 15.02.2018 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік».

Суд відхиляє зазначені доводи відповідача, з огляду на не поширення дії вказаних нормативних актів на спірні правовідносини, які виникли 06.02.2018.

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 (далі - Інструкція № 260), що була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Пунктами 33.1.-33.3 розділу ХХХ Інструкції № 260 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Підпунктом 3 пункту 5 постанови КМ України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 7 листопада 2007 року № 1294, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за заявою військовослужбовця на підставі наказу командира військової частини, у разі наявності фонду грошового забезпечення в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Разом з тим, відповідач зазначив, що рапорт позивача від 06.02.2018 розглянуто на засіданні комісії 05.09.2018, проте ОСОБА_1 відмовлено у наданні допомоги, оскільки, зазначена позивачем підстава виплати матеріальної допомоги порівняно з підставами військовослужбовців, яким виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань є менш значимою. Крім того підставою відмови зазначив те, що позивачем жодним чином не підтверджено те, що ОСОБА_2 є сином позивача. Разом з тим, представник військової частини НОМЕР_1 зазначає, що комісія для розгляду рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році створена наказом командира відповідача № 257ад від 06.08.2018.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся з рапортом від 06.02.2018 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, до якого долучив довідку про хворобу (а.с. 3, 4).

Таким чином позивачем здійснено усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів належного розгляду зазначеного рапорту та прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду.

Суд зазначає, що долучений до матеріалів справи протокол засідання комісії для розгляду рапортів військовослужбовців про виплату їм матеріальної допомоги № 1 від 05.09.2018 прізвища позивача не містить.

Відтак з цього документу неможливо встановити чи взагалі рапорт позивача був предметом розгляду і чи надавалася оцінка вказаним позивачем обставинам, з якими він пов`язував необхідність виплати йому вищезазначеної допомоги, та доказам, якими він підтверджував наявність поважних обставин.

Тому суд критично оцінює такі доводи з тих підстав, що у протоколі № 1 від 05.09.2018 не зазначено ні про те, що рапорт позивача розглядався взагалі, ні про те, що йому відмовлено з підстав, які відповідач вказує у відзиві на позов.

Інші доводи відповідача зводяться до обмеженого бюджетного фінансування і першочергову виплату коштів іншим особам, які більш потребують фінансової допомоги.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач відмовив позивачу у зв`язку з відсутністю коштів.

Суд погоджується з доводами відповідача, що виплата матеріальної допомоги є правом командира, проте зауважує, що таке право не є абсолютним, а рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають відповідати критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність вмотивованого рішення відповідача щодо розгляду рапорту позивача, а тому, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 06 лютого 2018 року про надання йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік та необхідності зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт щодо виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік та прийняти відповідне рішення.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 22, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295, пп. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код за ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 06 лютого 2018 року про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік та прийняти відповідне рішення.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.11.2021.

Суддя Р.П. Качур