Справа № 640/1548/20
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1548/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови від 26.12.2019 №236,-

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» звернулося з позовом до суду, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 26 грудня 2019 року №236.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постанова винесена з порушення вимог законодавства, а ГУ Держпродспоживслужби порушило строки притягнення до відповідальності, встановлені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначив про безпідставність позовних вимог, оскільки за наслідками проведеної позапланової перевірки виявлено порушення ПАТ «Укртелеком» частини другої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про придбання та встановлення позивачем додаткової лінійно-кабельної продукції, тобто наявні підстави вважати, що виконання позивачем договору не відбуватиметься і надалі. Наголошує, що у споживача був відсутній доступ до телекомунікаційних послуг цілодобово і сім днів на тиждень, що є порушенням частини другої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що постановою №236 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 26 грудня 2019 року за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги, на підставі статей 23 і 26 Закону України «Про захист прав споживачів» та Порядку накладення стягнень за правопорушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1177, до ПАТ «Укртелеком» застосовано штраф у розмірі 85,00 грн.

Як свідчить зміст оскаржуваної постанови, на підставі акта перевірки від 13 вересня 2019 року №4240-1 встановлено, що суб`єктом господарювання не повідомлено споживача про те, що якщо під час виконання робіт (надання послуг) стало очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір.

Оскаржувана постанова прийнята на підставі акта, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів від 13 вересня 2019 року №4240-1.

Перевіркою зафіксовано порушення частини другої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яке виявилось у такому: споживачу ОСОБА_1 підприємством надаються послуги відповідно до договору про надання телекомунікаційних послуг від 24 жовтня 2015 року №0033490, а саме: якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця, згідно з умовами договору споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір. Підприємством не забезпечено своєчасного надання послуг належної якості згідно із законодавством, чим порушено підпункт 3.1.1 пункту 3.1 договору

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів наявність у діях позивача ознак порушення частини другої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та правових підстав для накладення штрафу відповідно статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до стаття 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання зокрема такі адміністративно-господарські санкції як адміністративно-господарський штраф.

За визначенням статті 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Адміністративно-господарський штраф може застосовуватися у визначених законом випадках одночасно з іншими адміністративно-господарськими санкціями, передбаченими статтею 239 цього Кодексу.

З наведеного слідує, що, виходячи із загальних ознак адміністративно-господарських санкцій, відмінними рисами, які відрізняють даний вид санкцій від всіх інших загальних видів санкцій є те, що: 1) вони застосовуються за порушення норм законодавства щодо умов, вимог та правил здійснення господарської діяльності; 2) повноваженнями щодо їх застосування наділені органи державної влади та органи місцевого самоврядування, до компетенції яких входить контроль за дотриманням відповідних актів законодавства у сфері господарювання; 3) правовою підставою їх застосування є виключно закон.

У свою чергу, статтею 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваною постановою на підставі статей 23 і 26 Закону України «Про захист прав споживачів» та Порядку накладення стягнень за правопорушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1177, до ПАТ «Укртелеком» застосовано штраф у розмірі 85,00 грн.

З аналізу оскаржуваної постанови вбачається, що до позивача застосовано санкції за порушення норм Закону України «Про захист прав споживачів» щодо умов здійснення господарської діяльності, які полягають, зокрема у наданні телекомунікаційних послуг; повноваженнями щодо застосування даного виду санкцій наділений відповідач як орган державної влади, до компетенції яких входить контроль за дотриманням відповідних актів законодавства у сфері господарювання; правовою підставою застосування спірних є Закон України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, застосований до ПАТ «Укртелеком» штраф є адміністративно-господарською санкцією, а не мірою відповідальності фізичної особи за Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 13 статті 26 Закону України «Про захист прав споживачів» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право накладати на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Наведене свідчить, що відповідач наділений повноваженнями накладати на суб`єктів господарювання стягнення передбачені статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Положення частини другої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначають, якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідач зазначає, що позивач порушив підпункт 3.1.1 пункту 3.1 договору про надання телекомунікаційних послуг від 24 жовтня 2015 року №0033490, укладеного між ПАТ «Укртелеком» та абонентом ОСОБА_1 .

За умовами підпункту 3.1.1 пункту 3.1 договору про надання телекомунікаційних послуг від 24 жовтня 2015 року №0033490 ПАТ «Укртелеком» зобов`язалося надавати замовлені абонентом послуги цілодобово відповідно до вимог Закону України «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №295, Умов цього договору та інших нормативно-правових актів і нормативних документів у сфері телекомунікацій України. У разі зміни законодавства в сфері телекомунікацій щодо порядку надання та отримання телекомунікаційних послуг сторони зобов`язуються з моменту набрання чинності новим актом законодавства дотримуватись його положень. У такому випадку цей договір застосовується лише в частині яка не суперечить чинному законодавству.

Суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які б підтверджували порушення позивачем вимог підпункту 3.1.1 пункту 3.1 договору про надання телекомунікаційних послуг від 24 жовтня 2015 року №0033490 в частині надання цілодобово замовлених абонентом послуг.

Зокрема відповідач не довів, що в межах спірних відносин під час надання послуг ОСОБА_1 стало очевидним, що їх не буде виконано з вини ПАТ «Укртелеком» згідно з умовами договору.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що у ОСОБА_1 , як споживача послуг, виникло права призначити позивачу відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

При цьому, позивач зазначає, що він діяв у відповідності до Закону України «Про телекомунікації» шляхом реагування на кожне звернення ОСОБА_1 , як абонента, якому ПАТ «Укртелеком» надає телекомунікаційні послуги, що підтверджується наявними в матеріалах копіями актів; за період відсутності у ОСОБА_1 доступу до телекомунікаційних послуг абонентська плата не нараховувалась, на підтвердження чого долучено до матеріалів справи копії розрахунків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів наявність у діях позивача ознак порушення частини другої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та правових підстав для накладення штрафу відповідно статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач зобов`язаний усувати пошкодження телекомунікаційної мережі у строк не більше однієї доби, а у випадку не усунення пошкодження у строк 5 діб і більше - сплачувати на користь абонентів штраф у відповідному розмірі, що і було зроблено в даному випадку.

Крім того, споживач не призначав позивачу строк для усунення недоліків та не звертався до позивача із пропозицією чи вимого розірвання договору.

Також колегія суддів звертає увагу, що дійсно надання вищевказаних послуг повинно здійснюватися цілодобово але не виключено випадки коли послуги з тих чи інших причин не надаються абоненту, зокрема у випадку пошкодження телекомунікаційної мережі, що мало місце в даному випадку.

З вищевикладеного чітко вбачається, що позивач реагував на кожне звернення абонента щодо пошкодження телекомунікаційної мережі та відновлював належне надання телекомунікаційних послуг. У випадках, коли відновлення надання телекомунікаційних послуг відбулося у строки більші ніж одна доба, позивач сплачував абоненту встановлені законом штрафні санкції, тобто ніс відповідальність встановлену законодавством за неналежне виконання своїх обов`язків за договором з абонентом.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова ГУ Держпродспоживслужби №236 про накладення стягнень, передбачених статтею від 26 грудня 2019 року 23 Закону України «Про захист прав споживачів», від 26 грудня 2019 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23.11.2021.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна