Справа № 380/3929/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3929/21 пров. № А/857/17870/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Янкович Н.А.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Кравців О.Р.,

час ухвалення рішення - 10:49:51,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 09 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив визнати протиправними дії в частині нарахування бюджетних нарахувань, в тому числі і ЄСВ, як ФОП та зобов`язати привести у відповідність свої облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів, внісши зміни про відсутність у ОСОБА_1 статусу ФОП, беручи за підставу рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що дії відповідача щодо нарахування позивачу бюджетних нарахувань є протиправними, оскільки він не є фізичною особою-підприємцем. Відповідні відомості відповідачем у його облікових даних не змінено навіть попри те, що вказаний факт зафіксовано у судовому рішенні, яке набрало законної сили.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Львівській області щодо нарахування ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску. Зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області зняти з податкового обліку як фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області внести зміни в інтегровану картку ОСОБА_1 шляхом виключення заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» втратив чинність 25 квітня 2014 року, отже - з цієї дати завершено процес інвентаризації державою та внесення нею в ЄДР відомостей про суб`єктів господарювання, котрі зареєстровані до 01 липня 2004 року та самостійно (шляхом подання реєстраційної картки) не ініціюють їх перереєстрацію в ЄДР, а позивач ще в 2000 році припинив підприємницьку діяльність та не проявляв бажання бути включеним до ЄДР як ФОП та уповноважені державою органи під час проведення впродовж 2011-2014 років інвентаризації суб`єктів господарювання, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, не знайшли підстав для включення відомостей про позивача як фізичну особу-підприємця до ЄДР.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відомості про державну реєстрацію щодо припинення ФОП діяльності ОСОБА_1 до ДПС не надходили, також документи для включення до ЄДР та припинення підприємницької діяльності позивачем державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не подавались. Станом на 27 квітня 2021 року за позивачем обліковується податковий борг в сумі 367788,74 грн.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Позивач щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Львівського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили, у справі № 1.380.2019.001436 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Львівській області від 13 листопада 2018 року № Ф-3222-58 зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені в сумі 15819,54 грн, винесенихстосовно ОСОБА_1

ОСОБА_1 звернувся на Урядову «гарячу лінію» ГУ ДПС у Львівській області про невиконання вищевказаного рішення, щодо скасування вимоги.

Листом від 15 січня 2021 року відповідач повідомив позивача, що вимога вважається відкликаною 03 березня 2020 року також вказав, що скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) не скасовує заборгованість по єдиному внеску. Зазначено, що протягом 2018-2020 років сплата єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 відсутня, заборгованість станом на 31 грудня 2020 року становить 35588,74 грн.

04 лютого 2021 року ГУ ДПС у Львівській області винесло вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3222-58 на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму 37788,74 грн по сплаті Єдиного внеску.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08 липня 2010 року (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 58 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

Відповідним законом, який регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців є Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі по тексту Закон № 755-IV). Цей Закон згідно з пунктом 1 розділу VІІІ Прикінцеві положення, набрав чинності з 01 липня 2004 року та дія його поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців (ч. 1 ст. 3).

Пунктами 4, 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 755-IV передбачено, що державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом. Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, ЄДР) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до ст. 4 Закону № 755-IV державна реєстрація, серед іншого, базується на принципах обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Згідно із п. 2 розділу VІІІ Прикінцеві положення Закону № 755-IV державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Крім цього, Законом України «Про внесення змін до Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» від 01 липня 2010 року № 2390-VI (набрав чинності 10 лютого 2011 року, далі Закон № 2390-VI) внесено зміни до Закону № 755-IV.

Відповідно до Розділу II Прикінцеві та перехідні положення цього Закону: процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом (пункт 2); усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв (пункт 3); свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними (пункт 4); спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи), які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб - підприємців. Уповноважені органи протягом місяця з дня отримання від спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, проводять звірення даних реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), що ведуться ними, з даними Єдиного державного реєстру. За результатами звірення уповноважені органи подають спеціально уповноваженому органу з питань державної реєстрації відомості з відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо) про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру. За результатами проведеного звірення уповноважені органи оприлюднюють у спеціалізованих друкованих засобах масової інформації та/або на відомчих веб-сайтах відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру (пункт 7); після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру (пункт 8); порядок утворення, а також завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій встановлюються спеціально уповноваженим органом з питань державної реєстрації (пункт 9).

Пунктом 9 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VI передбачено, що наказом Міністерства юстиції України № 575/5 від 12 квітня 2012 року «Про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» затверджено Положення про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Положення № 575/5). Це Положення визначало порядок утворення, завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - комісії).

Згідно із п. 1.2 розділу І Загальні положення та 2.4 розділу Порядок утворення комісій Положення № 575/5 комісії створюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з метою проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру (далі - невключені суб`єкти); до складу комісії входять працівники реєстраційних служб головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі та територіальних органів Державної податкової служби України, територіальних органів державної статистики, територіальних органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 3.1, п. 3.2 розділу ІІІ Положення № 575/5 завданням комісії було проведення інвентаризації невключених суб`єктів. До повноважень комісії входило: прийняття від органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб - підприємців (далі - уповноважені органи), аналітичну інформацію про невключених суб`єктів; складання узагальненої інформації про невключених суб`єктів; передання узагальненої інформації про невключених суб`єктів виконавчим комітетам міських рад міст обласного значення, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій за місцезнаходженням юридичних осіб та за місцем проживання фізичних осіб - підприємців для подальшого включення їх державними реєстраторами до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр).

Пунктами 4.1, 4.2, 4.10 розділу ІV Положення № 575/5 передбачено, що прийом від уповноважених органів аналітичної інформації здійснюється комісією до 03 травня 2012 року; аналітична інформація про проведення інвентаризації щодо фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, приймається комісією у паперовій та електронній (у форматі Microsoft Excel) формах, наведених у додатках 1 та 2, про що складається акт приймання-передачі у двох примірниках; комісія завершує свою діяльність після отримання від державних реєстраторів звіту про завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру невключених суб`єктів.

25 березня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України Про внесення змін до деяких законів України, щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру № 1155-VII, відповідно до якого виключила пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання». Наказ № 575/5 від 12 квітня 2012 року «Про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» відповідно до Закону № 1155-VII втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 935/5 від 16 червня 2014 року.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, а відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 260/81/19.

Згідно із ст. 4 Закону № 755-IV державна реєстрація базується, зокрема, на принципах обов`язковості державної реєстрації в ЄДР, об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у ЄДР.

З матеріалів справи слідує, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця, що не заперечується відповідачем.

При цьому, вищевказане встановлено та досліджено судом в межах розгляду адміністративної справи № 1.380.2019.001436.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року не набув статусу платника єдиного внеску (як фізична особа-підприємець), а тому нарахування йому контролюючим органом недоїмки та покликання відповідача на те, що скасування вимоги не тягне за собою зникнення боргу не ґрунтується на законі.

ОСОБА_1 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа 21 червня 1999 року, до набрання чинності Законом № 755-IV (01 липня 2004 року). Однак, статус суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи та фізичної особи-підприємця є різними. Поняття «фізична особа-підприємець» запроваджене після набрання чинності новими Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України з 01 січня 2004 року, а порядок реєстрації підприємців та перереєстрації раніше зареєстрованих як СПД-ФО осіб визначав Закон № 755-IV. Перехідними положеннями Закону № 755-IV визначалося, що особа, зареєстрована як СПД-ФО, повинна подати державному реєстратору реєстраційну картку для внесення до ЄДР відомостей про неї як про ФОП, проте позивач цього не зробив.

Тому, впродовж строку дії Закону № 2390-VI держава в особі уповноважених нею органів повинна була опрацювати (провести інвентаризацію та звірку) інформацію всіх реєстраційних та контролюючих органів про суб`єктів господарювання, зареєстрованих до 01 липня 2004 року та не внесених в ЄДР, а також самостійно (без подання таким суб`єктом господарювання реєстраційної картки) внести відомості про цих суб`єктів до ЄДР.

Оскільки, Закон № 2390-VI втратив чинність 25 квітня 2014 року, тому - з цієї дати завершено процес інвентаризації державною та внесення нею в ЄДР відомостей про суб`єктів господарювання, котрі зареєстровані до 01 липня 2004 року та самостійно (шляхом подання реєстраційної картки) не ініціюють їх перереєстрацію в ЄДР.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ще в 2000 році припинив підприємницьку діяльність та не проявляв бажання (шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки) бути включеним до ЄДР (почав функціонувати 01 липня 2004 року) як ФОП. Проте, уповноважені державою органи (в тому числі місцева обласна ДПС) під час проведення впродовж 2011-2014 років (період, коли ці органи мали відповідне завдання та повноваження) інвентаризації суб`єктів господарювання, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, не знайшли підстав для включення відомостей про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця до ЄДР.

Матеріалами справи підтверджується, що Державна податкова служба у рішенні від 22 червня 2021 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 вказала, що вимога від 04 лютого 2021 року винесена не за встановленою формою та направлена з порушенням термінів. При цьому, прийнято рішення про скасування вимоги та зобов`язання ГУ ДПС у Львівській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи податкового органу та інтегровану картку платника згідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 09 грудня 2015 року № 1124 Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу у разі скасування вимоги або рішення контролюючого органу про нарахування пені та накладення штрафу вони вважаються відкликаними з дня прийняття рішення контролюючим органом вищого рівня про повне або часткове задоволення скарги, про що зазначається в рішенні відповідного контролюючого органу.

Аналіз зазначеного вказує на те, що у випадку скасування вимоги, відповідач зобов`язаний за результатами задоволення скарги відобразити інформацію в обліковій картці платника.

Таким чином, встановлені обставини справи підтверджують відсутність у позивача статусу ФОП, а, відтак, відповідач допустив протиправну бездіяльність, що виразилась у не приведенні у відповідність облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника податків та інтегрованої картки платника, з урахуванням рішень ДПС України про результати розгляду скарг та має вчинити дії щодо приведення у відповідність облікових даних позивача у інформаційній системі органу доходів і зборів та інтегрованої картки платник, а також протиправно нарахував позивачу борг зі сплати єдиного соціального внеску.

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2019 року у справі № 825/999/17 зазначив, що у справах, в яких встановлено протиправність дій податкового органу щодо нарахування Товариству пені, належним способом захисту, що відновить порушені права позивача, є коригування в інформаційній системі органів ДФС даних інтегрованої картки шляхом виключення пені.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що належним способом відновлення порушеного права позивача у відповідних правовідносинах є зобов`язання Головного управління ДПС у Львівській області зняти з податкового обліку як фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 та внести зміни в інтегровану картку позивача шляхом виключення заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 380/3929/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 23 листопада 2021 року.