Справа № 400/5784/21
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2021 р. Справа № 400/5784/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
про:визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугою років у розмірі меншому, ніж передбачено наказами Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 року та № 260 від 07.06.2018 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 згідно вимог наказів Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 року та № 260 від 07.06.2018 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 різницю невиплаченого у повному обсязі грошового забезпечення за весь період, протягом якого він мав право на нього.

Ухвалою від 27.07.2021 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем неправомірно нарахована йому надбавка за вислугою років у розмірі меншому, ніж передбачено наказами Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 року та № 260 від 07.06.2018 року та невиплачені різниці невиплаченого у повному обсязі грошового забезпечення за весь період, протягом якого позивач мав право на нього.

Відповідач надав відзив, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Свій відзив відповідач обґрунтував тим, що у військової частини відсутні достатні підстави для обчислення та подальшого нарахування надбавки за вислугу років у вказаному розмірі, оскільки особова справа позивача не містить всіх підтверджуючих документів та достатніх і вичерпних відомостей стосовно всіх періодів проходження служби в органах внутрішніх справ.

Крім того, з моменту отримання позивачем довідки від 23.01.2020 року № 4, в якій зазначено, що позивач за вказані у довідці періоди отримав надбавку за вислугу років - 45 відсотків посадового окладу, до моменту подачі позовної заяви про порушення своїх прав позивач протягом року не звертався до командування військової частини для досудового вирішення його питання, а саме перерахунку його пільгової вислуги.

З вищезазначеного вбачається, що в даному випадку відсутні підстави для визнання дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугою років у розмірі меншому, ніж передбачено Наказом Міністерства оборони від 07.06.2018 року № 260. Відповідач у своїх діях керувався вимогами чинного законодавства та виконав їх в повному обсязі.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.03.2014 року № 73 позивач був призначений на посаду заступника командира роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 .

16.03.2015 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі командувача Повітряних Сил Збройних Сил України був заключений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Починаючи з 28.03.2014 року по теперішній час позивач проходить військову службу у вказаної військової частині.

З 28.01.2019 року пільгова вислуга років позивача склала 25 років, тому, як зазначає позивач, відповідач повинен був щомісячно виплачувати йому надбавку за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у розмірі 50%.

Згідно довідки фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 кожного місяця за період з січня 2019 ро купо 20.01.2020 року позивач отримав надбавку за вислугою років у розмірі 45%

05.05.2021 року позивач звернувся до відповідача з рапортом щодо проведення перевірки даних його особистої справи та виплати різниці недоотриманого грошового забезпечення.

Листом від 26.05.2021 року № 1/117/591 відповідач повідомив, що з метою роз`яснення та правового регулювання порушеного питання, командування військової частини направило до фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України відповідний запит.

У зв`язку з недоотриманням надбавки за вислугу років, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів. Змістом статті 1-2 цього Закону передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2011 передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. У відповідності до частини 1 статті 9 зазначеного Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Згідно частини 4 даної статті грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Так, змістом ч. 2 ст. 9 Закону № 2011 передбачено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі Положення).

Згідно п. 13.9 Положення, вислуга років для виплати військовослужбовцям надбавки обчислюється кадровим (стройовим) органом спільно з фінансовим органом військової частини на підставі особової справи військовослужбовця та інших документів (за їх наявності), що підтверджують проходження військової служби, і щороку до початку нового року оголошується наказом командира військової частини, а командиру військової частини наказом вищого командира (начальника). Календарна та пільгова вислуга років у наказі зазначаються окремо.

На момент зарахування до військової частини вислуга позивача складала: календарна 16 років 05 місяців 15 днів (у ЗСУ 08 років 11 місяців 30 днів, у ОВС 07 років 05 місяців 15 днів); пільгова вислуга 20 років 02 місяця 07 днів.

Зазначене підтверджується витягом з наказу УМВС України в Миколаївській області від 31.05.2010 року № 67 о/с, згідно якого позивач був звільнений з органів Міністерства Внутрішніх Справ України за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням).

Також доказом того, що на час зарахування до військової частини моя пільгова вислуга складала 20 років 02 місяця 07 днів є те, що 28.10.2010 року я вийшов на пенсію за вислугою років (копію пенсійного посвідчення додаю до справи).

Під час проходження військової служби з 28.03.2014 року виплата грошового забезпечення здійснювалась на Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 року (далі Інструкція).

Згідно п. 13.1 Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за вислугу років на військовій службі виплачується надбавка у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах на місяць: від 1 до 2 років 5 відсотків; від 2 до 5 років 10 відсотків; від 5 до 10 років 20 відсотків; від 10 до 15 років 25 відсотків; від 15 до 20 років 30 відсотків; від 20 до 25 років 35 відсотків; від 25 і більше років 40 відсотків.

Інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року, яким затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260).

Згідно п. 1 розділу IV Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах: від 1 до 5 років 25 відсотків; від 5 до 10 років 30 відсотків; від 10 до 15 років 35 відсотків; від 15 до 20 років 40 відсотків; від 20 до 25 років 45 відсотків; від 25 і більше років 50 відсотків.

Відповідно до п. 3 розділу IV Порядку № 260 для виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, зараховуються всі періоди попередньої служби.

Отже, за період з 07.06.2018 року по 27.01.2019 року надбавка за вислугу років повинна була нараховуватись позивачу з розрахунку його пільгової вислуги років у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах на місяць: від 20 до 25 років 45%.

З 28.01.2019 року пільгова вислуга років позивача склала 25 років, тому надбавку за вислугу років на військовій службі повинна була становити 50%.

При цьому, згідно до наявної у матеріалах справи довідкою фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 за період з січня 2019 ро купо 20.01.2020 року позивач отримав надбавку за вислугою років у розмірі 45%. Тобто, меншою за розміри, що належать йому до сплати.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем у позовних вимогах не зазначено конкретних періодів нездійснення нарахування та не зазначено належну до стягнення суму.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» («Doran v. Ireland», заява № 50389/99) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» («Salah Sheekh v The Netherlands»; заява № 1948/04), ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

За таких обставин, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є задоволення його вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років за період служби з 07.06.2018 року у розмірі меншому, ніж передбачений Інструкцією та Порядком № 260, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу надбавку за вислугу років за період з 07.06.2018 року по 27.01.2019 року у розмірі 45%, за період з 28.01.209 року по 22.11.2021 року (дата винесення рішення у справі) у розмірі 50%, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років за період служби з 07.06.2018 року у розмірі меншому, ніж передбачений наказами Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 року та № 260 від 07.06.2018 року.

3. Зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) надбавку за вислугу років за період з 07.06.2018 року по 27.01.2019 року у розмірі 45%, за період з 28.01.209 року по 22.11.2021 року у розмірі 50%, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 22.11.2021 року.

Суддя О.В. Малих