Справа № 160/10607/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Мельника В.В.,
представника відповідача-1: Федущака Н.Ю.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку та зобов`язання вчинити певні дії, -
30.06.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (відповідач-1), Державної податкової служби України (відповідач-2), в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 12.07.2021 року, просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 року позовну заяву ФОП ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позову.
Крім того, вказаною ухвалою суду від 19.07.2021р. задоволено клопотання позивача про витребування доказів, що було подано разом із позовною заявою, та витребувано у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області належним чином завірену копію висновку комісії з питань розгляду заперечень від 27.04.2021р. №34.
Крім того, відповідачем-2 у відзиві на позовну заяву також зауважено, що спірне рішення, прийняте відповідачем-1, є правомірним, тому вимога стосовно ДПС України є безпідставною. Крім того, позов ФОП ОСОБА_1 не містить жодної позовної вимоги про оскарження дій, бездіяльності або рішення ДПС України, як того вимагає ст.5 КАС України, а також позивачем не обґрунтовано яким чином ДПС України порушено (не визнано) права, свободи чи законні інтереси позивача щодо позовної вимоги. Таким чином, відповідач-2 вважає пред`явлення позову до ДПС України безпідставним
11 жовтня 2021 року до суду надійшло клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про долучення документів у справі, які були витребувані ухвалою суду від 20.09.2021 року, та копії цих доказів.
Представники сторін в підготовче судове засідання 20 жовтня 2021 року не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
09 листопада 2021 року до суду надійшли додаткові пояснення ДПС України, в яких відповідач-2 зауважував, що у розумінні приписів ст.19-1 ПК України та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019р. №227, ДПС України безпосередньо не здійснює функцій з обліку платників податків, а наказом ДПС України від 15.12.2020р. №728 «Про функціональні повноваження структурних підрозділів апарату тв. територіальних органів ДПС України» функція 37 щодо реєстрації платників єдиного податку та надання витягу з реєстру платників єдиного податку здійснюється територіальними органами ДПС, у зв`язку із чим ДПС України є неналежним відповідачем у справі стосовно позовних вимог про зобов`язання поновити (зареєструвати) ФОП ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку, платником єдиного податку другої групи з 01.01.2021 року, тому у задоволенні цих позовних вимог до відповідача-2 слід відмовити.
У судовому засіданні 10.11.2021р. позивач та його представник підтримали пред`явлений позов та, посилаючись на викладені в ньому доводи, просили повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача-1 у судовому засіданні пред`явлений позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов.
Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представника відповідача-1, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , з огляду на таке.
07.12.2020 року ФОП ОСОБА_1 подано до ГУ ДПС у Дніпропетровській області заяву від 04.12.2020 року (вх. №119280/ФОП/екпп) про застосування спрощеної системи оподаткування, згідно з якою позивач виявив бажання змінити групу єдиного податку з 3 групи зі ставкою доходу 5% на 2 групу зі ставкою доходу 20% з 01.01.2021 року.
Як встановлено судом та не заперечується відповідачами вищевказана заява позивача від 04.12.2020р. (вх. №119280/ФОП/екпп від 07.12.2020р.) була прийнята ГУ ДПС у Дніпропетровській області та останнім на її підставі здійснено зміну ставки та групи платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2021р. з 3 групи зі ставкою доходу 5% на 2 групу зі ставкою доходу 20% без жодних зауважень.
26.01.2021 року позивачем подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2020 рік (реєстраційний №4345286 від 27.01.2021 року), згідно з якою ФОП ОСОБА_1 самостійно задекларував загальну суму доходу за 2020 рік у розмірі 5894071,56грн.
31.03.2021 року на підставі п.299.10, п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України співробітником Соборного відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо порушення платником єдиного податку умов застосування спрощеної системи оподаткування за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року, за результатами якої складено акт від 31.03.2021 року №5693/04-36-24-05/ НОМЕР_1 .
Згідно з висновками означеного акта камеральної перевірки від 31.03.2021 року №5693/04-36-24-05/ НОМЕР_1 проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем абз.1-3 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України (перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу), оскільки сума єдиного податку, що зазначена платником такого податку у податковій декларації за 2020 рік від 26.01.2021 року №4345286, складає 5894071,56грн., при цьому обсяг доходу, який передбачений на 2 групі платників єдиного податку, яку обрав позивач з 01.01.2021р., станом на 01.01.2021 рік, становить 5004000,00грн., а тому сума перевищення становить 890071,56грн.
Не погодившись з висновками акта камеральної перевірки від 31.03.2021 року №5693/04-36-24-05/ НОМЕР_1 , позивач 14.04.2021 року подав заперечення на цей акт перевірки, які отримані відповідачем-1 15.04.2021 року, в яких ФОП ОСОБА_1 , зокрема, зауважував, що впродовж 2020 року він був платником єдиного податку 3 групи зі ставкою доходу 5%, тому, з урахуванням приписів п.п.3 п.291.4 ст.291 ПК України, обсяг його доходу у 2020 році не повинен був перевищувати суми 7000000,00грн., при цьому, оскільки актом камеральної перевірки від 31.03.2021 року №5693/04-36-24-05/ НОМЕР_1 встановлено, що обсяг доходу ФОП ОСОБА_1 у 2020 році склав 5894071,56грн., перевищення граничної суми доходу в 7000000,00грн. у 2020 році позивачем не здійснено. Станом на дату цих заперечень ФОП ОСОБА_1 впродовж 1 кварталу 2021 року отримано дохід у сумі 631584,44грн., тобто обсяг доходу позивача, отриманого за 1 квартал 2021 року не перевищує гранично дозволеного законом обсягу для платника єдиного податку 2 групи у 2021 році (5004000,00грн.). При цьому, з 01.01.2021р. ФОП ОСОБА_1 на підставі поданої ним заяви був зареєстрований податковим органом платником єдиного податку 2 групи без жодних зауважень та відмов.
27.04.2021 року відбулось засідання постійної комісії ГУ ДПС у Дніпропетровській області з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок, до порядку денного якого згідно з протоколом від 27.04.2021р. №34 включено питання щодо розгляду заперечень від 14.04.2021 року ФОП ОСОБА_1 на акт перевірки від 31.03.2021 року №5693/04-36-24-05/ НОМЕР_1 .
За результатами засідання комісії затверджено Висновок №59/04-36-24-05 від 27.04.2021р. «Про розгляд заперечень», згідно з яким встановлено, що ФОП ОСОБА_1 при переході з 3 групи на 2 групу платника єдиного податку порушено приписи п.292.16 ст.292 ПК України, а саме: право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.
Не погодившись із прийнятим відповідачем-1 рішенням про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключання з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2021р., позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Зокрема, главою 1 розділу XIV «Спеціальні податкові режими» Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлені правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.
За змістом норм п.291.2, п.291.3 ст.291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Відповідно до п.291.4 ст.291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:
1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;
2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:
не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;
обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;
4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники:
а) юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків;
б) фізичні особи - підприємці, які провадять діяльність виключно в межах фермерського господарства, зареєстрованого відповідно до Закону України "Про фермерське господарство", за умови виконання сукупності таких вимог:
здійснюють виключно вирощування, відгодовування сільськогосподарської продукції, збирання, вилов, переробку такої власновирощеної або відгодованої продукції та її продаж;
провадять господарську діяльність (крім постачання) за місцем податкової адреси;
не використовують працю найманих осіб;
членами фермерського господарства такої фізичної особи є лише члени її сім`ї у визначенні частини другої статті 3 Сімейного кодексу України;
площа сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду у власності та/або користуванні членів фермерського господарства становить не менше двох гектарів, але не більше 20 гектарів.
Згідно з п. 292.1. ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Пунктом 292.4 ст.292 ПК України встановлено, що визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування.
Відповідно до п.292.16 ст.292 ПК України право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку. При цьому якщо протягом календарного року платники першої і другої груп використали право на застосування іншої ставки єдиного податку у зв`язку з перевищенням обсягу доходу, встановленого для відповідної групи, право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році такі платники мають за умови неперевищення ними протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.
За приписами п.294.1 ст.294 ПК України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік. Податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал (крім податкового періоду для податкової звітності з податку на додану вартість, визначеного пунктом 202.1 статті 202 цього Кодексу).
Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду (п.294.2 ст. 292 ПК України).
Абзацом 1 пункту 298.1 ст.298 ПК України визначено, що порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті.
Згідно з абз.1 п.п.298.1.1 п.298.1 ст.298 ПК України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву.
За приписами п.п.298.1.4 п.298.1 ст.298 ПК України суб`єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм цього Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. Такий суб`єкт господарювання може здійснити перехід на спрощену систему оподаткування один раз протягом календарного року. Перехід на спрощену систему оподаткування суб`єкта господарювання, зазначеного в абзаці першому цього підпункту, може бути здійснений за умови, якщо протягом календарного року, що передує періоду переходу на спрощену систему оподаткування, суб`єктом господарювання дотримано вимоги, встановлені в пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу.
При цьому, згідно з п.п.298.1.5 п.298.1 ст.298 ПК України, за умови дотримання платником єдиного податку вимог, встановлених цим Кодексом для обраної ним групи, такий платник може самостійно перейти на сплату єдиного податку, встановленого для інших груп платників єдиного податку, шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного кварталу. При цьому у платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість, анулюється реєстрація платника податку на додану вартість у порядку, встановленому цим Кодексом, у разі обрання ним першої або другої групи чи ставки єдиного податку, встановленої для третьої групи, яка включає податок на додану вартість до складу єдиного податку.
Водночас, п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України передбачено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки:
1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків;
5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;
6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення;
7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;
8) у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів;
9) у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.
Відповідно до п.299.1 ст.299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Пунктом 299.2 статті 299 ПК України встановлено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.
За умовами п.299.3 ст.299 ПК України, у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.
Водночас, згідно з приписами п.299.5 ст.299 ПК України, у разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку.
Пунктом 299.6 статті 299 ПК України, передбачено, що підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:
1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;
2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;
3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.
При цьому, приписами п.299.10 ст.299 ПК України встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:
1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;
4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків;
5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.
Також за змістом приписів абз.1 п.299.11 ст.299 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
З аналізу наведених вище норм чинного законодавства слідує, що п.п.298.1.5 п.298.1 ст.298 ПК України платникам єдиного податку надано право на самостійний перехід на сплату єдиного податку, встановленого для інших груп платників єдиного податку, шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного кварталу, за умови дотримання таким платником єдиного податку вимог, встановлених цим Кодексом для обраної ним групи, при цьому, контролюючий орган, отримавши таку заяву про перехід з однієї групи платника єдиного податку на іншу, за результатами її розгляду має прийняти або рішення про її задоволення, або рішення про відмову у її задоволенні з підстав, визначених ПК України, зокрема, у разі невідповідності такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу. Водночас, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платника єдиного податку за рішенням контролюючого органу лише у встановлених законом випадках, вичерпний перелік яких наведено у п.299.10 ст.299 ПК України, зокрема, у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу (п.п.3 п.299.10 ст.299 ПК України), тобто, в тому числі у разі: перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення (п.п.1 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України); перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення (п.п.2 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України); перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення (п.п.3 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України).
Таким чином, реєстрацію позивача як платника єдиного податку анульовано фактично на підставі приписів п.п.3 п.299.10 ст.299 та п.п.1 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України.
Водночас, судом встановлено та відповідачем не заперечується, що протягом попереднього календарного року, а саме: 2020 року, ФОП ОСОБА_1 був платником єдиного податку на 3 групі, а тому застосування до нього вимог п.п.1 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України, які безпосередньо стосуються платників єдиного податку першої і другої груп та дотримання ними встановленого обсягу доходу саме для цих груп, про що прямо вказано у цій нормі закону, є безпідставним.
Також безпідставними є твердження відповідача про порушення позивачем вимог п.292.16 ст.292 ПК України, якими передбачено, що право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку, позаяк, актом камеральної перевірки від 31.03.2021 року №5693/04-36-24-05/ НОМЕР_2 встановлено, а також зазначено у самому оскаржуваному рішенні, що згідно з поданою податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2020 рік від 26.01.2021р. №4345286 сума доходу ФОП ОСОБА_1 за звітний (податковий) період 2020 рік складає - 5894071,56грн., що є меншим від граничного обсягу доходу, встановленого для платників єдиного податку 3 групи (7000000,00грн.), на якій і перебував позивач протягом всього 2020 року, а, отже, перевищення граничного обсягу доходу за попередній календарний рік для своєї групи платників єдиного податку не допустив, у зв`язку із чим, виходячи з вищенаведених приписів п.292.16 ст.292 ПК України, здобув та підтвердив своє право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році, тобто у 2021 році.
При цьому, судом встановлено, що фактично до видання вищевказаного спірного рішення призвели висновки контролюючого органу про порушення ФОП ОСОБА_1 при переході з 3 групи на 2 групу платника єдиного податку вимог п.292.16 ст.292, п.п.298.1.4, п.п.298.1.5 п.298.1 ст.298 ПК України, про що безпосередньо зазначено у відзивах відповідачів на позовну заяву.
Водночас, як слідує з оскаржуваного рішення, порушення позивачем вимог п.п.298.1.5 п.298.1 ст.298 ПК України не було підставою для його прийняття, при цьому, порушення вказаної норми (п.п.298.1.5 п.298.1 ст.298 ПК України) за приписами п.299.10 ст.299 ПК України, яким визначено вичерпний перелік підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку, не є підставою для здійснення такого анулювання.
Крім того, у даному випадку контролюючий орган, здійснюючи анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку, фактично перекладає на останнього тягар відповідальності за те, що контролюючим органом при надходженні заяви позивача про перехід з 3 групи на 2 групу платника єдиного податку з 01.01.2021р., не здійснено належну перевірку такої заяви та не з`ясовано обсяг доходу позивача за попередній календарний рік та його відповідність граничному обсягу доходу, визначеного п.291.4 ст.291 ПК України для платників єдиного податку 2 групи, при цьому, встановлення такої невідповідності могла б слугувати за приписами п.299.6 ст.299 ПК України підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про перехід з 3 групи на 2 групу платника єдиного податку з 01.01.2021р. (п.п.1 п.299.6 ст.299 ПК України - невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу), а не підставою для анулювання реєстрації ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку взагалі.
Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Суд зазначає, що при розгляді цієї справи може бути враховано також рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та рішення ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.
Так, у пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
За обставинами цієї справи встановлено, що позивач на підставі поданої ним 07.12.2020 року до ГУ ДПС у Дніпропетровській області заяви від 04.12.2020 року (вх. №119280/ФОП/екпп) про застосування спрощеної системи оподаткування, згідно з якою позивач виявив бажання змінити групу єдиного податку з 3 групи зі ставкою доходу 5% на 2 групу зі ставкою доходу 20% з 01.01.2021 року, яка була розглянута відповідачем-1 та фактично задоволена, бо рішення про відмову за результатами її розгляду контролюючим органом прийнято не було, здійснив перехід з 3 групи платників єдиного податку на 2 групу, хоча отриманий ним протягом 2020 року дохід і перевищив граничний обсяг доходу, встановлений для платників єдиного податку обраної ним з 01.01.2021р. 2 групи, що могло б бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача від 04.12.2020р., однак, контролюючий орган, фактично з метою усунення допущеної ним при розгляді вищевказаної заяви позивача про перехід з однієї групи платника єдиного податку на іншу помилки, прийняв оскаржуване рішення, яким взагалі анулював реєстрацію ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку, з посиланням на приписи п.п.3 п.299.10 ст.299 та п.п.1 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України, хоча визначені саме цими нормами закону вимоги позивачем порушені не були.
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що намагання відповідача-1 виправити допущену в минулому органом влади «помилку» шляхом прийняття оскаржуваного рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку може мати наслідком непропорційне втручання у право позивача перебувати на спрощеній системі оподаткування та перекладати на нього усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки оскаржуване рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка на законних підставах набула право на перебування на спрощеній системі оподаткування протягом наступного календарного року внаслідок дотримання вимог п.292.16 ст.292 ПК України, якими передбачено, що право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку, а, як зазначалося вище, перевищення граничного обсягу доходу за попередній календарний рік для своєї групи платників єдиного податку позивач не допустив, у зв`язку із чим, виходячи з вищенаведених приписів п.292.16 ст.292 ПК України, здобув та підтвердив своє право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році, тобто у 2021 році, а отже прийняття відповідачем-1 спірного рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку взагалі за таких обставин порушить справедливий баланс інтересів сторін.
При цьому, зважаючи на те, що у даному випадку відповідач-1 всупереч вимогами законодавства позбавив позивача права перебувати на спрощеній системі оподаткування і бути платником єдиного податку, виключивши при цьому з відповідного реєстру, суд доходить висновку, що належним, дієвим та ефективним способом судового захисту порушених прав в межах спірних правовідносин повинно бути зобов`язання відповідача-1 поновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку другої групи з 01.01.2021р. та включити до Реєстру платників єдиного податку, оскільки звернення платника податків з заявою на поновлення його попереднього статусу платника єдиного податку та включення до Реєстру законодавством не передбачено, а тому право позивача підлягає захисту та відновленню шляхом приведення у стан, що існував до такого порушення з боку відповідача, отже, і у цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню.
Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача-2 ДПС України поновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку другої групи з 01.01.2021р. та включити до Реєстру платників єдиного податку, позаяк у розумінні приписів ст.19-1 ПК України та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019р. №227, ДПС України безпосередньо не здійснює функцій з обліку платників податків, а наказом ДПС України від 15.12.2020р. №728 «Про функціональні повноваження структурних підрозділів апарату тв. територіальних органів ДПС України» функція 37 щодо реєстрації платників єдиного податку та надання витягу з реєстру платників єдиного податку здійснюється саме територіальними органами ДПС, яким у даному випадку є відповідач-1, у зв`язку із чим ДПС України є неналежним відповідачем у справі стосовно позовних вимог про зобов`язання поновити (зареєструвати) ФОП ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку, платником єдиного податку другої групи з 01.01.2021 року, тому у задоволенні цих позовних вимог до відповідача-2 слід відмовити.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на таке.
Частиною 1 статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на задоволення позовних вимог до відповідача-1, який є належним відповідачем у цій справі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 2270,00грн., підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цієї суми коштів з відповідача-1 за рахунок його бюджетних асигнувань відповідно до абз.1 ч.1 ст.139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22.11.2021р.

Суддя: О.М. Турова