Справа № 826/16332/18
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року м. Київ № 826/16332/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні ) адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛАН ІНГРІДІЄНТИ»

до Головного управління ДПС у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛАН ІНГРІДІЄНТИ» з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час ввезення на митну територію України товару ним подано підтвердження походження товару - сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR. 1. Цей сертифікат, на думку Позивача, містить інформацію про те, що товар, який імпортується, що відповідає вимогам статті 30 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «товарів, що походять з певної країни» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом від 27 червня 2014 року. Позивач наголошує, що сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR. 1 є чинним, а відтак єдиним документом, який не лише підтверджує походження товарів з країн Європейського Союзу, а й надає пільги зі сплати митних платежів. На підставі викладеного Позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтовано тим, що перевіркою сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR. 1, встановлено що товари зазначені у сертифікатах не відповідають вимогам Угоди про асоціацію між Україною та ЄС. Отже, за результатами перевірки обґрунтованості та законності надання преференційного митного режиму і звільнення від оподаткування, з урахуванням отриманої інформації від компетентних органів Британії, під час перевірки правильності визначення країни походження товару в митних деклараціях, як такого що походить з країн Європейського Союзу, встановлено неправомірність зазначених підстав для надання преференційного митного режиму і звільнення від оподаткування товару, оскільки даний товар не може бути визнаним таким, що походить з Європейського Союзу. З наведених підстав, Відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛАН ІНГРІДІЄНТИ» зареєстрована 27.11.2006 року, здійснює такі види діяльності за КВЕД: 72.19 дослідження й експериментальні розробки у сфері природничих і технічних наук, 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами, 46.17Діяльність посередників у торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 46.75 оптова торгівля хімічними продуктами.

З 19.06.2018 року по 21.06.2018 року на підставі наказу Головного управління ДФС у місті Києві від 14.06.2018 року №9901 «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ « ЕКОЛАН ІНГРІДІЄНТИ » посадовими особами Відповідача проведена документальна невиїзна перевірка ТОВ « ЕКОЛАН ІНГРІДІЄНТИ » дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, щодо обґрунтованості та законності надання (отримання)пільг і звільнення від оподаткування за митними деклараціями від 04.04.2016 року №100270002/2016/283146 та від 19.05.2016 №100270002/2016/287070 та від 11.07.2016 №100270002/2016/291495.

За результатами вищезазначеної перевірки складено акт перевірки №85/26-15-14-06-06/34763972 від 23.06.2018 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення:

- вимог частини 2 статті 44, частини 1 статті 257 Митного кодексу України (далі по тексту - МК України), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митними деклараціями від 04.04.2016 року №100270002/2016/283146 та від 19.05.2016 №100270002/2016/287070 та від 11.07.2016 №100270002/2016/291495 на загальну суму 65 175, 39 грн.;

- вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митними деклараціями від 04.04.2016 року №100270002/2016/283146 та від 19.05.2016 №100270002/2016/287070 та від 11.07.2016 №100270002/2016/291495 на загальну суму 13 035, 07 грн.

Не погодившись із висновками акту перевірки №85/26-15-14-06-06/34763972 від 23.06.2018 року Позивачем подано заперечення, що залишені без задоволення відповіддю на заперечення.

На підставі висновків акта перевірки №85/26-15-14-06-06/34763972 від 23.06.2018 року прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.07.2018 року № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на території України товарів.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зауважує наступне.

Підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стала перевірка правильності визначення обов`язкових до плати платежів за результатами ввезення на митну територію України товару.

Під час митного оформлення товару позивачем надано сертифікати з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 24.03.2016 року №S8194223, від 11.05.2016 року №S8194240 та від 21.06.2016 №S8194941 виданий уповноваженими органами Великобританії.

Разом з тим, на звернення Державної фіскальної служби України листом від 06.03.2018 року №6682/7/99-99-19-04-03-17 поінформовано Київську міську митницю ДФС щодо результатів верифікації Сертифікатів EUR.1

Відповідно до результатів верифікації встановлено, що товари, які зазначені у Сертифікатах не відповідають умовам Угоди про асоціацію між Україною та ЄС та на підставі цього не відповідають вимогам преференційного режиму.

Таким чином, підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки Відповідача про те, що Позивачем фактично не підтверджено походження товарів, а відтак безпідставно використано передбачені митним законодавством преференції.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 271 МК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до частин 4, 5 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з частиною 1 статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Так, згідно з частинами 1-3 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (частина 6 статті 36 МК України).

Відповідно до частини 7 статті 36 МК України повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

З 1 січня 2016 року застосуванню підлягає Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року (надалі також - Угода про асоціацію), розділом IV «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» якої встановлено порядок здійснення торгівлі товарами -, що походять з територій Сторін.

Відповідно до статті 26 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).

Згідно зі статтею 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона, виходячи із положень частини першої статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію, зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу ІІ «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною першою статті 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію. Згідно з положеннями цієї статті сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Частинами 1-3 статті 43 МК України встановлено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

У разі ввезення на митну територію України товарів до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, сертифікат про походження товару подається обов`язково (пункт 1 частини 3 статті 44 МК України).

Аналіз наведених норм міжнародного законодавства та законодавства України дає підстави для висновку, що однією із передумов для використання переваг, передбачених Угодою про асоціацію, є надання документа, що підтверджує походження товару, зокрема сертифіката з перевезення товару EUR.1.

Відповідно до статті 26 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію вказано, що якщо на запит імпортера і на умовах, указаних митними органами країни імпорту, розібрані чи незібрані товари в розумінні Загального правила 2(a) Гармонізованої системи, що підпадають під дію Розділів і XVII або позицій 7308 і 9406 Гармонізованої системи, імпортуються частинами, після ввезення першої частини імпортер повинен подати митним органам країни імпорту єдине підтвердження походження цих товарів.

Відповідно до матеріалів справи, Позивачем під час ввезення товару надавались митному органу сертифікат з перевезення товару EUR.1

Разом з тим, судом встановлено що Державне управління Великої Британії з податків і митних зборів ніяких документів по сертифікатам EUR.1 від 24.03.2016 року №S8194223, від 11.05.2016 року №S8194240 та від 21.06.2016 №S8194941 не приймало.

Водночас, уповноваженими органами країни експортера товару зазначено про те, що походження переважної більшості складових частин ввезеного Позивачем товару, які зазначені у сертифікаті (окрім позицій 12, 15 та 17 рахунку №20160064, а також позицій 27 та 28 рахунку №20160067), з країн ЄС не доведено.

Втім, позивачем на підтвердження своєї позиції було надано лист в якому експортер надав товариству інформацію Державного управління Великої Британії з податків та митних зборів від 19.12.2017, згідно якого Експортер набув статусу підтвердженого експортера та отримав номер митного дозволу , який вказується на декларації інвойс :GB/172/17.

Однак, надаючи правову оцінку вищезазначеному доказу, суд вважає за необхідне зауважити, що недоведеність походження деяких складових частин розібраного товару з країн ЄС не є беззаперечним фактом того, що застосуванню не підлягають преференційні ставки мита. Адже, відповідно до статті 2 Протоколу 1 з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Наведена норма дає підстави вважати, що якщо товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені повністю у Європейському Союзі, можуть вважатися такими, що походять з Європейського Союзу за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

За змістом статті 6 Протоколу 1 та статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу.

Судом встановлено та матеріалами справи стверджено, що Відповідачем не обґрунтовано з покликанням на належні, допустимі та достовірні доказів того, що ввезений імпортований Позивачем товар, не є таким, що має походження з країн ЄС в розумінні вищезазначених положень чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до частини 6 статті 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином податкове повідомлення-рішення від 18.07.2018 року № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на території України товарів є незаконними та підлягають скасуванню.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити повністю.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору у загальному розмірі 3593,64 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛАН ІНГРІДІЄНТИ» (04116, м. Київ, вул. Митрофана Довнар-Запольського, буд. 5 ) до Головного управління ДПС у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.07.2018 року № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на території України товарів.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛАН ІНГРІДІЄНТ» (04116, м. Київ, вул. Митрофана Довнар-Запольського, буд. 5 ) з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Качур