Справа № 160/14471/21
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняСітайло О.В.
представника позивача представника відповідачів Погосяна В.Е. Полубан С.М.
19.08.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко Сергія Віталійовича, Дніпропетровської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Прокурор Західної окружної прокуратури м. Дніпра Мазниця Артем Олександрович, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко Сергія Віталійовича від 14.06.2021 року №622в «Про направлення до Дніпропетровської обласної прокуратури», згідно якого направлено прокурора Західної окружної прокурора міста Дніпра Мазницю Артема Олександрівна до Дніпропетровської обласної прокуратури (м.Дніпро);
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко Сергія Віталійовича від 21.07.2021 року №690в «Про направлення до Дніпропетровської обласної прокуратури», згідно якого направлено прокурора Західної окружної прокурора міста Дніпра Мазницю Артема Олександрівна до Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро).
30.08.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
30.09.2021 року Дніпропетровська обласна прокуратура звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-2 зазначив, що оскаржуваними наказами не порушуються права, свободи та інтереси позивача та скасування даних наказів не сприяє ефективному відновленню її порушених прав у сфері кримінального судочинства, про які позивач зазначає у позовній заяві. Також відповідач-2 зазначив, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Щодо законності прийняття оскаржуваних наказів, відповідач-2 зауважив, що дані накази прийняті для ефективності здійснення прокурорської діяльності та з урахування статті 11 Закону України «Про прокуратуру». На підставі вищенаведеного, відповідач-2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
20.10.2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій, з урахування вимог позовної заяви, просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко Сергія Віталійовича від 06.01.2021 року №22в «Про направлення до Дніпропетровської обласної прокуратури», згідно якого направлено прокурора Західної окружної прокурора міста Дніпра Мазницю Артема Олександрівна до Дніпропетровської обласної прокуратури (м.Дніпро);
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко Сергія Віталійовича від 11.02.2021 року №223в «Про направлення до Дніпропетровської обласної прокуратури», згідно якого направлено прокурора Західної окружної прокурора міста Дніпра Мазницю Артема Олександрівна до Дніпропетровської обласної прокуратури (м.Дніпро);
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко Сергія Віталійовича від 15.03.2021 року №382в «Про направлення до Дніпропетровської обласної прокуратури», згідно якого направлено прокурора Західної окружної прокурора міста Дніпра Мазницю Артема Олександрівна до Дніпропетровської обласної прокуратури (м.Дніпро);
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко Сергія Віталійовича від 12.04.2021 року №475в «Про направлення до Дніпропетровської обласної прокуратури», згідно якого направлено прокурора Західної окружної прокурора міста Дніпра Мазницю Артема Олександрівна до Дніпропетровської обласної прокуратури (м.Дніпро);
- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Вахітова Р.Ф. від 07.05.2021 року №553в «Про направлення до Дніпропетровської обласної прокуратури», згідно якого направлено прокурора Західної окружної прокурора міста Дніпра Мазницю Артема Олександрівна до Дніпропетровської обласної прокуратури (м.Дніпро);
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко Сергія Віталійовича від 14.06.2021 року №622в «Про направлення до Дніпропетровської обласної прокуратури», згідно якого направлено прокурора Західної окружної прокурора міста Дніпра Мазницю Артема Олександрівна до Дніпропетровської обласної прокуратури (м.Дніпро);
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко Сергія Віталійовича від 21.07.2021 року №690в «Про направлення до Дніпропетровської обласної прокуратури», згідно якого направлено прокурора Західної окружної прокурора міста Дніпра Мазницю Артема Олександрівна до Дніпропетровської обласної прокуратури (м.Дніпро);
- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язки керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Прихожанова В.В. від 20.08.2021 року №750в «Про направлення до Дніпропетровської обласної прокуратури», згідно якого направлено прокурора Західної окружної прокурора міста Дніпра Мазницю Артема Олександрівна до Дніпропетровської обласної прокуратури (м.Дніпро);
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко Сергія Віталійовича від 21.09.2021 року №826в «Про направлення до Дніпропетровської обласної прокуратури», згідно якого направлено прокурора Західної окружної прокурора міста Дніпра Мазницю Артема Олександрівна до Дніпропетровської обласної прокуратури (м.Дніпро);
В обґрунтування протиправності вказаних наказів, позивачем та його представником покладено такі ж доводи і обґрунтування, які приведені у позовній заяві.
Суд в судовому засіданні, призначеному на 21.10.2021 року, прийняв до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог.
02.11.2021 року Дніпропетровська обласна прокуратура звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на заяву про збільшення позовних вимог.
У вказаному відзиві відповідач-2 підтвердив свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
09.11.2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив на заяву про збільшення позовних вимог. В обґрунтування відповіді на відзив на заяву про збільшення позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідач-2 у вказаному відзиві здійснив посилання на постанови Верховного Суду, в яких розглядалися інші правовідносини, аніж ті, які розглядаються в даній адміністративній справі. Також представник позивача зауважив, що дійсно позивач не є суб`єктом правовідносин щодо якого застосовано оспорюванні накази, проте вказані накази мають очевидний вплив на права та обов`язки позивача. Підсумовуючи представник позивача зазначив, що відповідачем-2 не наведено жодного посилання на нормативний акт, який передбачає можливість направлення прокурора окружної прокуратури до складу групи прокурорів Дніпропетровської обласної прокуратури.
09.11.2021 року суд в судовому засідання ухвалив закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
16.11.2021 року Дніпропетровська обласна прокуратура звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із запереченнями на відповідь на відзив, в якій підтримала свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та відзиві на заяву про збільшення позовних вимог.
Відповідач-1 відзив на позовну заяву не надав, як і заяви про визнання позовних вимог.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, пояснення щодо позовної заяви не надала.
Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач-1 та третя особа є належно повідомленими про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
06.01.2021 року керівником Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко С.В. прийнято наказ №22в, яким направлено прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра Мазницю Артема Олександровича до Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро) терміном на 30 днів з 13.01.2021 року до 11.02.2021 року.
11.02.2021 року керівником Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко С.В. прийнято наказ №223в, яким направлено прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра Мазницю Артема Олександровича до Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро) терміном на 30 днів з 12.02.2021 року до 13.03.2021 року.
15.03.2021 року керівником Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко С.В. прийнято наказ №382в, яким направлено прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра Мазницю Артема Олександровича до Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро) терміном на 30 днів з 15.03.2021 року до 13.04.2021 року.
12.04.2021 року керівником Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко С.В. прийнято наказ №475в, яким направлено прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра Мазницю Артема Олександровича до Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро) терміном на 30 днів з 14.04.2021 року до 13.05.2021 року.
07.05.2021 року керівником Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко С.В. прийнято наказ №533в, яким направлено прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра Мазницю Артема Олександровича до Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро) терміном на 30 днів з 14.05.2021 року до 12.06.2021 року.
14.06.2021 року керівником Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко С.В. прийнято наказ №622в, яким направлено прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра Мазницю Артема Олександровича до Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро) терміном на 30 днів з 14.06.2021 року до 13.07.2021 року.
21.07.2021 року керівником Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко С.В. прийнято наказ №690в, яким направлено прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_2 до Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро) терміном на 30 днів з 21.07.2021 року до 19.08.2021 року.
20.08.2021 року керівником Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко С.В. прийнято наказ №750в, яким направлено прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_2 до Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро) терміном на 30 днів з 20.08.2021 року до 18.09.2021 року.
21.09.2021 року керівником Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко С.В. прийнято наказ №826в, яким направлено прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра Мазницю Артема Олександровича до Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро) терміном на 30 днів з 20.09.2021 року до 19.10.2021 року.
Вважаючи протиправними та такими, які підлягають скасуванню, дані накази, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, у рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Згідно із частиною 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 надано тлумачення поняттю «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, та зазначено, що це поняття має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Як стверджує позивач у позовній заяві, її права порушені неопосередковано оскаржуваними наказами, оскільки вказаними наказами протиправно направлено прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра Мазницю Артема Олександровича до Дніпропетровської обласної прокуратури, в свою чергу, вказаний прокурор у кримінальних провадженнях стосовно позивача протиправно здійснює процесуальній дії.
Отже, фактично позивач обумовлює здійснення даним прокурором процесуальних дій у вищенаведених кримінальних провадженнях наявністю протиправних наказів, які оскаржуються в даній адміністративній справі.
Таким чином, позивач зауважує, що дія вказаних наказів має вплив на неї, як на особу, якій вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та яка погоджена прокурором, якого протиправно направлено до вказаної прокуратури для здійснення процесуальних дій.
З`ясовуючи питання порушених прав, свобод чи інтересів позивача оскаржуваними наказами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.37 Кримінального процесуального кодексу України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Згідно ч.3 ст.110 Кримінального процесуального кодексу України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.
Суд зазначає, що прокурор здійснює свої повноваження у конкретному кримінальному провадженні виключно на підставі рішення керівника відповідного органу, а саме відповідної постанови.
В даному випадку прокурор Західної окружної прокуратури м. Дніпра Мазниця Артем Олександрович здійснює повноваження прокурора у кримінальних провадження стосовно позивача на підставі постанов про визначення групи прокурорів від 14.05.2021 року та 01.07.2021 року.
Отже, початком здійснення процесуальних дій прокурором Західної окружної прокуратури м. Дніпра Мазницею Артемом Олександровичем в межах вказаних кримінальних провадження є прийняття постанов про визначення групи прокурорів.
Суд зазначає, що процесуальні дії вказаного прокурора, які можуть впливати на права, свободи та інтереси позивача, мають початок лише тільки прийняття постанов про визначення групи прокурорів.
В свою чергу, оскаржувані накази не визначають вказаного прокурора у вищенаведених кримінальних провадженнях та жодним чином не встановлюють будь-яких процесуальних дій у вказаних кримінальних провадженнях для цього прокурора.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.
Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що „обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010).
Суд зазначає, що з огляду на той факт, що спірні накази жодним чином не порушують права, свободи чи інтереси позивача, позивач фактично позбавлена можливості надавати оцінку поведінці відповідачів під час прийняття оскаржуваних наказів та передбачати юридичні наслідки своєї поведінки в контексті питання, яке порушено спірними наказами.
Підсумовуючи вищенаведене, суд зауважує, що з`ясування питання порушених прав, свобод чи інтересів позивача передує розгляду питання щодо правомірності (законності) наказів, які оскаржуються. Відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності такого рішення.
За відсутності реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача спірними наказами відповідачів, відсутніми є й підстави для задоволення позову.
Означено позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.08.2019 року у справі №1340/4630/18.
Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Європейського суд з прав людини, Конституційного Суду України та Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Біжко Сергія Віталійовича, Дніпропетровської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Прокурор Західної окружної прокуратури м. Дніпра Мазниця Артем Олександрович про визнання протиправним та скасування наказу.
Керуючись ст. 9, 72-77, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25.11.2021 року, згідно з вимогами ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський