Справа № 420/14859/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенніОдеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовноюзаявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) доГоловного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП44069166, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

До суду 18 серпня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП44069166, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-22450-51 від 18.02.2021 року на суму 37788, 74 грн.

Ухвалою від 25 серпня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовна заява обґрунтована тим, що податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу від 18.02.2021 року № Ф-22450-51, якою повідомлено позивача про те, що станом на 31.01.2021 року сума заборгованості зі сплати єдиного внеску становить 37788,74 грн.

Позивач зазначає, що податкову вимогу було отримано 13.04.2021 року.

Також позивач звертає увагу на те, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску. З повідомленням про це податкового органу, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. У зв`язку з чим позивачем було направлено на адресу ДФС України відповідну скаргу.

08.07.2021 року позивачем отримано відповідь на скаргу за змістом про необхідність звернення саме до ДПС України, без зазначення інших інформаційних даних.

Надалі позивачем 09.07.2021 року було направлено на адресу ДПС України повторну скаргу.

09.08.2021 року позивачем було отримано рішення від 30.07.2021 року про залишення скарги без розгляду із зазначенням про можливість оскарження в судовому порядку.

Позивач не згодний з вимогою про сплату боргу, вважає її сформованою поза межами законодавчо визначених строків, звернувши увагу, що з моменту його реєстрації в 2009 року як фізична особа - підприємець, він не здійснював підприємницьку діяльність і не подавав звіти і тому перед нарахуванням заборгованості з несплати ЄСВ контролюючий орган повинен був провести перевірку та ініціювати закриття його як ФОП.

Також, позивач зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства, у разі наявності на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскальний орган формує та надсилає платнику податку вимогу про сплату такої недоїмки.

Також позивач зазначив, що платники податків мають обов`язок сплачувати внесок у розмірі, який встановлено законом незалежно від отримання доходу (прибутку), але до вказаного переліку не відносяться фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування.

На думку позивача, у фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування та не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність), не виникає обов`язку сплачувати внесок у мінімальному розмірі.

Крім того, позивач звернув увагу, що у інформаційному листі № 17 було зазначено про продовження процедури, передбачені при списанні сум недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів і пені на виконання вимог Закону № 592, внесеними Законом № 786.

Однак, вимога була прийнята з порушенням строків, наданих і гарантованих для можливості списання сум ЄСВ до 01.03.2021 року, та порушено строки направлення вимоги, що не узгоджується з нормами Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Через канцелярію суду 13 вересня 2021 року (вхід. № 50312/21) та 14 вересня 2021 року (вхід. № ЕП/24576/21) електронною поштоювід Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційних систем органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідач звертає увагу, що згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення рішення.

Відповідно до внесених змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з 01.01.2017 року на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходів у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду покладено обов`язок самостійно визначати базу для нарахування ЄСВ.

Отже станом на 31.01.2021 рік позивачу було нараховано єдиний соціальний внесок на загальну суму боргу в розмірі 37788,74 грн за 2017-2020 роки тана підставі даних ІС «Податковий блок» було сформовано вимогу про сплату боргу, відповідно до норм чинного законодавства, у зв`язку з чим, дана вимога є правомірною та законною.

Відповідь на відзив позивач не надавав.

Ухвалою, що занесеною до протоколу підготовчого судового 19 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 15 листопада 2021 року.

На судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені належним чином, про що свідчать звіти про надсилання судової повістки на адресисторін по справі.

Позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження (№ 53751/21 від 30.09.2021 року).

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 15 листопада 2021 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець з 23.07.2009 року, номер запису: 0080939 та перебуває на обліку в Малиновській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області з 24.07.2009 року, що підтверджено даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.44).

Згідно з опису документів, що подаються заявником для проведення державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, позивач подав заву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за його рішенням від 23.04.2021 року (а.с. 43).

У позовній заяві позивач зазначив, що він перебував на спрощені системі оподаткування, але підприємницьку діяльність не здійснював, звіти до податкового органу не подавав.

Суд встановив, що податковий борг у сумі 37788,74 грн. виник в результаті несплати позивачем єдиного соціального внеску за період з 2017 по 2020 роки.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон України № 2464), єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 Закону України № 2464 бази нарахування єдиного внеску.

Тобто мінімальна суми єдиного внеску на місяць для фізичних осіб-підприємців:

у 2017 році становила 704,00 грн. (3200,00*22 відсотки),

у 2018 році - 819,06 (3723,00*22 відсотки),

у 2019 році - 918,06 (4173,00*22 відсотки),

у 2020 році - 1039,06 (4723,00*22 відсотки),

та з 01.09.2020 року - 1100,00 (5000,00*22 відсотки).

Вказані нарахування підтверджені даними інтегрованої картки платника податку.

Матеріалами справи підтверджено, що 18 лютого 2021 року податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-22450-51 на суму 37788, 74 грн. (недоїмка), яку надіслано на адресу позивача та відповідно, яка отримана - 13.04.2021 року.

Також суд встановив, що не погоджуючись з податковою вимогою позивач звернувся зі скаргою в адміністративному порядку до ДФС України, та листом позивача було повідомлено про необхідність звернення до ДПС України.

Позивач звернувся до ДПС України зі скаргою, проте дану скаргу було залишено без розгляду та запропоновано позивачу звернутись з оскарженням зазначеної вимоги в судовому порядку.

Незгода позивача з отриманою податковою вимогою та відповідь ДПС України й стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги не належать задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»,єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 4 ст. 4 Закону України №2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Також, Законом передбачено, щоплатник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України №2464).

Так, відповідно до ч. 4 ст. 5 цього Закону, обов`язки платників єдиного внеску виникають:

у осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань";

у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Таким чином, аналіз наведених статей Закону України №2464 доводить, що фізична особа - підприємець має обов`язки платника єдиного внеску з дня її державної реєстрації, а тому доводи позивача, що він не здійснював підприємницьку діяльність, а отже не має обов`язків зі сплати єдиного внеску, судом відхиляються.

Суд зазначає, що з 01.01.2017 року до ст. 7 даного Закону було внесено зміни, одна з яких стосується порядку нарахування єдиного соціального внеску фізичними особами - підприємцями та особам, які проводять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року.

Пунктом 3 ч. 1 статті 7 Закону, зазначено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткуванняєдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з ч. 5 ст. 7 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Відповідно до п. 5 ст. 8 Закону, Єдиний внесок для платників, передбачених п. 4 ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Отже, відповідно до вищенаведених приписів Закону України №2464, фізичні особи-підприємці, у тому числі й ті, які обрали спрощену систему оподаткування, з 2017 року мали нараховувати єдиний соціальний внесок за себе у розмірі не меншому ніж 704 грн., незалежно від отриманого доходу, який обчислений виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, а саме: відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлювався розмір мінімальної заробітної плати на весь 2017 рік 3200 грн, тобто 3200*22/100=704. Отже за цілий 2017 рік розмір єдиного соціального внеску складає: 704*12=8448 грн.

Законом України «Про державний бюджет України за 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено - 3728 грн., тобто за один квартал 2018 року - визначений розмір ЄСВ складає: 3723*22/100*3=2457,18 грн.

Законом України «Про державний бюджет України за 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено - 4173 грн., тобто за один квартал 2019 року - визначений розмір ЄСВ складає: 4173*22/100*3=2754,18 грн.

З урахуванням вище встановлених та з`ясованих судом обставин, та вище приведених норм Закону України №2464 суд доходить висновку, що позивач є платником єдиного внеску незалежно від того чи здійснював він підприємницьку діяльність, чи отримував дохід.

Відповідно до ч.4, 6 ст.4 Закону України №2464, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, також особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Проте суду не надані докази на підтвердження наявності таких обставин та підстав звільнення від сплати єдиного внеску.

Тому, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що станом на 31.01.2021 року у позивача виникла заборгованість по сплаті єдиного внеску в загальній сумі 37 788,74 грн (а.с. 55).

У зв`язку з чим, податковим органом сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-22450-51 від 18.02.2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України №2464, податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, інформує про це платників єдиного внеску.

Окрім викладеного, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до ст. 4 розділу VIІнструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Інструкції) вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції, а надсилається вимога про сплату боргу, якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів та якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску і повинна крім загальних реквізитів, містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

У зв`язку з чим позивач звертає увагу суду на те, що з моменту реєстрації позивача з 2009 року, як фізична особо-підприємець, позивач не здійснював підприємницьку діяльність і не подав звіти, а тому контролюючий орган мав провести перевірку на предмет отримання позивачем доходів від підприємницької діяльності.

Надаючи оцінку цим доводам позивача, суд виходить з такого.

Так, відповідно до п. 1, 2 розділу УІ Інструкції № 449, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Відповідно до ст. 4 розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі:

актів документальних перевірок,

звітів платника про нарахування єдиного внеску та

облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або

за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, Інструкцією передбачено формування вимоги не виключно на підставі актів перевірки.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що вимога про сплату недоїмки сформована на підставі облікових даних з ІТС, що відповідає вимогам Інструкції.

Також позивач посилається на те, що вимога направлена з порушенням строку, передбаченого Інструкцією.

Стосовно цих доводів суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України №2464, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5--1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з п. 2 розділу VI Інструкції, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. За приписами п. 3 розділу VI зазначеної вище інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана вимога направлена після спливу встановленого Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування строку.

Однак, суд зазначає, що вказане процедурне порушення не впливає на законність самої вимоги та не звільняє платника від обов`язку сплачувати відповідні зобов`язання,неправомірність нарахування якого не спростовано під час розгляду справи.

Також відхиляються посилання позивача на інформаційний лист № 17 Щодо соціальної підтримки платниківподатківна період здійснення обмежувальних протиепідемічнихзаходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хворобиCOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co V-2, в часині, якою передбачено, що тимчасово, за період з 1 по 31 грудня 2020 року, для фізичних осіб - підприємців, які єплатниками єдиного внеску (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощенусистему оподаткування), на яких поширюється дія Закону No1071, положення абзацудругого пункту 2 частини першої статті 7 Закону про ЄСВ в частині сплати єдиного внескуза себе не застосовуватимуться.

Тобто у разі якщо таким платником єдиного внеску за вказаний період не отримано дохід(прибуток), то платник звільняється від обов`язку визначити базу нарахування, а такожсуму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внескута не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, оскільки відповідно до наданих сторонами документів вбачається, що позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, до яких такі преференції не розповсюджені.

Таким чином, враховуючи вище встановлені та з`ясовані судом обставини, суд доходить висновку, що відповідачем доведено правомірність нарахування та сформування вимоги про сплати боргу позивачем.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази, правомірністьсвого рішення, а тому позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З огляду на те, що такі судові витрати відповідачем не понесені, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП44069166, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.