Справа № 200/3086/21-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року справа №200/3086/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 200/3086/21-а (головуючий суддя І інстанції Череповський Є.В.), складеного в повному обсязі 28 травня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним призначення пенсії з 15.01.2021 року, зобов`язання призначити пенсію з 15.01.2020 року з виплатою заборгованості, визнання протиправним не зарахування до загального стажу періодів роботи, зобов`язання зарахувати до загального стажу періоди роботи, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та просить суд:

визнати протиправним призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області пенсії з 15.01.2021 року та зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію з дня виникнення права на пенсію з 17.01.2020 року з виплатою заборгованості, яка виникла з 15.01.2020 по 15.01.2021 р.

визнати протиправним незарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області до загального стажу періоду роботи з 20.08.1985 р. по 01.08.1990 року та зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до загального стажу період роботи водієм 1 класу в автобазі в/о «Октябрьуголь» з 20.08.1985 по 30.04.1989 року та період роботи водієм 1 класу в автобазі в/о «Шахтерскуголь» з 01.05.1989 по 01.08.1990 року.(а.с. 1-8).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішенням Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 70 від 19.01.2021 року про незарахування ОСОБА_1 страхового стажу. Зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту призначення пенсії до загального стажу період роботи водієм 1 класу в автобазі в/о «Октябрьуголь» з 20.08.1985 по 30.04.1989 року та період роботи водієм 1 класу в автобазі в/о «Шахтерскуголь» з 01.05.1989 по 01.08.1990 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 83-86).

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 200/3086/21-а в частині відмови у призначенні пенсії з дати виникнення такого права - з 17 січня 2020 року (а.с. 93-95).

Сторони в судове зсідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

В січні 2020 року ОСОБА_1 досяг пенсійного віку та відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» подав заяву та необхідні документи для призначення пенсії за віком до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Рішенням № 255 Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Рішення мотивовано тим, що в трудовій книжці від 31.08.1977 року вказана дата народження заявника 16.01.1960, в той час як згідно паспорту - 14.01.1960, тому вона до розгляду не приймається, стаж згідно трудової книжки не враховується. У зв`язку з цим, страховий стаж ОСОБА_1 складає 15 років 06 місяців 12 днів.

15 січня 2021 року позивач вдруге звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії, що підтверджується її копією з пенсійної справи.

Згідно вказаної заяви позивачеві призначені пенсійні виплати. Однак позивач не погоджується з датою призначення пенсії та вважає, що відповідач повинен був призначити її з дня виникнення права на пенсію - з 17.01.2020 року.

Крім того, рішенням пенсійного органу № 70 від 19.01.2021 року до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 20.08.1985 по 01.08.1990 в в/о «Октябрьуголь», так як дата наказу про прийом на роботу виправлена та не завірена підписом уповноваженої особи та печаттю підприємства.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення пенсійного органу є таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням зарахувати спірні періоди праці позивача до страхового стажу.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення виключно в частині відмови у задоволені позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію саме з 17.01.2020 року.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Як вбачається з матеріалів справи первинно позивач звернувся до управління із заявою про призначення пенсії в січні 2020 року, однак пенсійним органом встановлена невідповідність дати народження в паспорті та трудовій книжці у зв`язку з чим йому відмолено у призначенні пенсії (відсутність необхідного стажу).

Позивач звернувся до суду загальної юрисдикції за встановленням факту належності йому трудової книжки і після його встановлення у січні 2021 року знов звернувся до Пенсійного органу за пенсією.

Пенсійні виплати призначені з 15 січня 2021 року.

Також колегія суддів звертає увагу, що рішення пенсійного органу № 255 позивачем не оскаржувалось, є діючим.

Враховуючи те, що позивач звернувся із всіма належними документами для призначення пенсії (у т.ч. трудовою книжкою) після спливу тримісячного строку з дня первинного звернення до пенсійного органу, підстав для призначення пенсії з 17 січня 2020 року не має.

Крім того, суд зазначає наступне.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.

Суд апеляційної інстанції ще раз наголошує, що управлінням не прийнято рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії, не надано оцінки наявного трудового стажу,не витребуванні документи, підтверджуючи період навчання, а також довідки про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески, відтак у суду відсутнє права на втручання в дискреційні повноваження управління щодо надання оцінки наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років, відтак позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву урахуванням конкретних періодів зарахування до стажу для призначення пенсії за вислугу років є передчасними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Відтак, мотивувальна та резолютивна частини рішення не підлягає зміні.

Суд переглянув рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 200/3086/21-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін

І.Д. Компанієць