Справа № 160/16608/21
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
15 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту звернення із заявою до відповідача про призначення пенсії, а саме з 20.07.2021 року.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона 20 липня 2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та надала пакет документів.
ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки на 01.01.2017 рік - 26 років 6 місяців не підтверджено вислугу років відповідно до вимог чинного законодавства.
Додатково зазначено, що до вислуги років не зараховано період з 15.08.1986 року по 31.05.2014 року, оскільки відсутня довідка про надання відпусток без збереження заробітної плати.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
22 вересня 2021 року на адресу відповідача надіслано ухвалу про відкриття провадження разом із копією позовної заяви з додатками.
30 вересня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримано копію позовної заяви з додатками, що підтверджується розпискою про отримання, яка міститься в матеріалах справи.
За приписами Закону №1058-IV розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально, залежно від набутого стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувались внески. При обчисленні пенсії для кожного пенсіонера визначається індивідуальний коефіцієнт страхового стажу залежно від кількості відпрацьованих місяців та коефіцієнту заробітної плати.
Відповідно до частини 2 статті 41 Закону №1058-IV, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, зокрема враховується: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування.
За приписами частини 1 статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно п.1 та п.2 ст.24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Позивач 20 липня 2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років.
Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом:
на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років;
з 31 грудня 2015 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 11 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців.
Пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із змінами згідно із Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" який набув чинності з 01.01.2016 року передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти та охорони здоров`я після досягнення 55 років і за наявності спецстажу роботи за переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 (із змінами) станом з 01.04.2021 по 31.03.2022 - 28 років 6 місяців.
Вік позивача становить 54 роки.
За наданими позивачем документами до страхового стажу були зараховані всі періоди трудової діяльності.
Страховий стаж позивача становить 31 рік 7 місяців 20 днів.
До вислуги років не зараховано період з 15.08.1986 по 31.05.2014, оскільки відсутня довідка про надання відпусток без збереження заробітної плати.
Позивач довідку додатково не надавала.
Дата з якої позивач матиме право на пенсійну виплату 02.07.2030.
Враховуючи вищевикладене позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки на 01.10.2017 - 26 років 6 місяців не було підтверджено вислугу років відповідно до вимог чинного законодавства.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 30 квітня 1988 року позивачем змінено прізвище з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ".
Відповідно до трудової книжки ОСОБА_4 НОМЕР_3 від 29 вересня 1986 року підтверджуються наступні періоди роботи:
- з 15 серпня 1986 року по 19 серпня 1993 року - вчитель початкових класів м.Вахрушеве СШ №150;
- з 19 серпня 1993 року по 16 серпня 1994 року - вчитель початкових класів м.Вахрушеве НСШ №25;
- з 16 серпня 1994 року по 30 грудня 2015 року - вчитель початкових класів СШ №30, 01 вересня 2002 року СШ №30 реорганізовано у навчально-виховний комплекс №2 ( школа - дитячий садок);
- з 04 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року - вчитель початкових класів "Вахрушевський "навчально-виховний комплекс №2 "Берегиня".
Позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною з серпня 1989 року по серпень 1992 року, що документально підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 20 вересня 1989 року.
Судом встановлено, що дійсно позивач 20 липня 2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та надала пакет документів.
ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки на 01.01.2017 рік - 26 років 6 місяців не підтверджено вислугу років відповідно до вимог чинного законодавства.
Додатково зазначено, що до вислуги років не зараховано період з 15.08.1986 року по 31.05.2014 року, оскільки відсутня довідка про надання відпусток без збереження заробітної плати.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.
Згідно до статті 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Згідно зі статтею 51 Закону №1788-ХІІ пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Статтею 52 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55 цього Закону.
Відповідно до статті 57 Закону України "Про освіту" від 23 травня 1991 року №1060-ХІІ держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам призначення і виплату пенсії відповідно до чинного законодавства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема до яких відносяться Загальноосвітні навчальні заклади та посада учителя.
Відповідно до пункту 2-1 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст.52,54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Судом вбачається, що у листі про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 зазначено: пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами згідно Закону України, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» який набув чинності з 01.01.2016 року, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (із змінами) станом з 01.04.2021 по 31.03.2022 - 28 років 6 місяців.
04 червня 2019 року Конституційний Суд України своїм рішенням №2-р/2019 визнав такими, що не відповідають Конституції України положення, зокрема, положення ст.55 Закону України від 05.11.1991 №1788 «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 та від 24.12.2015 №911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».
Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років, нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
На думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом №213 до оспорюваних положень Закону №1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону №1788. А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст.51 Закону №1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст.54, 55 Закону №1788.
Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону № 1788 встановлено, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п."а" ст.54, пунктами "а", "6", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" ст.55 Закону №1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Починаючи з 05.06.2019 року положення пункту "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами № 213-УШ та № 911 -VIII, а саме: "Право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку".
Позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною з серпня 1989 року по серпень 1992 року, що документально підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 20 вересня 1989 року.
Відповідно до частини другої статті 181 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
До спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугою років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною трирічного віку.
Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до статті 62 Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Трудова книжка заповнена повністю, містить усі необхідні відомості про роботу, період роботи, дати прийому та звільнення, номер та дату наказу, записи, зроблені у трудовій книжці посвідчені підписом інспектора.
Отже, трудова книжка містить усі необхідні записи про роботу і є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.
Відповідно до постанови КМУ № 637 від 12.08.1993 року, з подальшими змінами та доповненнями, а саме, п.1-2 - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 визначено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Таким чином, пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до трудової книжки ОСОБА_4 НОМЕР_3 від 29 вересня 1986 року підтверджуються наступні періоди роботи:
- з 15 серпня 1986 року по 19 серпня 1993 року - вчитель початкових класів м.Вахрушеве СШ №150;
- з 19 серпня 1993 року по 16 серпня 1994 року - вчитель початкових класів м.Вахрушеве НСШ №25;
- з 16 серпня 1994 року по 30 грудня 2015 року - вчитель початкових класів СШ №30, 01 вересня 2002 року СШ №30 реорганізовано у навчально-виховний комплекс №2 ( школа - дитячий садок);
- з 04 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року - вчитель початкових класів "Вахрушевський "навчально-виховний комплекс №2 "Берегиня".
Отже, трудова книжка містить усі необхідні записи про роботу у спірний період і є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.
Відділом обслуговуванням громадян №2 (сервісний центр) Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зроблено розрахунок спеціального стажу позивача, який становить в закладах освіти з 01.09.1982 р. по 31.05.2014 р. - 31 рік 7 місяців 20 днів, (форма ОК-5, форма РС-право).
На час звернення до пенсійного фонду 20.07.2021 року ОСОБА_1 мала спеціальний стаж 31 рок 7 місяців 20 днів, що дає їй право на отримання пенсії за вислугу років.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що періоди роботи не зараховано з 15 серпня 1986 року по 31 травня 2014 року, оскільки відсутня довідка про надання відпусток без збереження заробітної плати.
Суд бере до уваги доводи з цього приводу, однак судом встановлено, що навчальні заклади (СШ №150, НСШ №30, СШ №25 та НВК №2) в яких працювала позивач знаходяться у місті Вахрушевськ Луганської області, яке з 2016 року перейменовано Верховною Радою України в місто Боково-Хрустальне Луганської області.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р визначено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі повноваження.
Загальновідомою є та обставина, що усі органи, організації, установи державної форми власності, в тому числі і органи Пенсійного фонду України були евакуйовані з території проведення АТО ще наприкінці 2014 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 на підконтрольну Українській державі територію і продовжили свою роботу за місцем евакуації. При цьому органи державної влади України, включно із Пенсійним фондом України, не мають права здійснювати листування із непідконтрольними державі територіями.
Відповідачем не враховані всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, той факт, що первинні документи, які можуть підтвердити пільговий стаж позивача, залишилися на тимчасово непідконтрольній території і, навіть будучи наданими на вимогу позивача або відповідачів, за законом будуть вважатися недійсними та такими, що не створюють правових наслідків.
Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник