Справа № 140/226/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 140/226/21 пров. № А/857/16470/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Петрунів В.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року (головуючого судді Денисюка Р.С., ухвалене у відкритому судовому засіданні о12 год. 21 хв. в м. Луцьк повний текст рішення складено 26.07.2021) у справі №140/226/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06.01.2021 звернувся в суд до Департаменту патрульної поліції в якому просить визнати протиправними та скасувати накази від 03.12.2020 № 703 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, від 07.12.2020 № 924 о/с про звільнення зі служби, поновити його на роботі та стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 направив до апеляційного суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із поганим станом здоров`я, таке клопотання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки заявником таке клопотання подано повторно та на підтвердження вказаних обставин не подано будь яких доказів щодо перебуванні на лікуванні.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача в режимі відеоконференції Літвак О.І. проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 19.12.2015 по 07.12.2020 перебував на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції.

25.06.2020 до управління патрульної поліції у Волинській області надійшла інформація про вручення повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, здійснення ним службового підроблення, а саме: складено відносно ОСОБА_3 протокол серії БД№319825 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, в який внесено завідомо неправдиві дані про перебування заявника в стані алкогольного сп`яніння, відмову від проходження медичного огляду та факт відмови заявника від ознайомлення з протоколом, засвідченим двома свідками, яких не було на місці події (том 1 а.с.146).

По даному факту начальником управління патрульної поліції у Волинській області винесено наказ № 99 від 16.09.2020 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії».

За результатами проведеного службового розслідування 13.11.2020 затверджено висновок службового розслідування. В ході службового розслідування було встановлено факт грубого порушення позивачем службової дисципліни, яка виразилась в порушенні ним присяги працівника поліції. Дисциплінарна комісія під час службового розслідування прийшла до висновку, що дисциплінарний проступок вчинений позивачем, що виразився в порушенні Присяги працівника поліції, дискредитує честь держави і підриває авторитет Національної поліції України, та є несумісним з проходженням служби та констатовано, що ОСОБА_1 порушено вимоги пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 26, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179 від 09.11.2016. За порушення вищевказаних норм законодавства на підставі пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту вирішено застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (том 1 а.с. 59-77).

На підставі висновку та матеріалів службового розслідування, відповідачем видано наказ № 703 від 03.12.2020 «Про застосування до працівника УПП у Волинській області ДПП дисциплінарного стягнення», згідно з яким за порушення вищевказаних норм позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції (том 1 а. с.78-79).

07.12.2020 відповідачем видано наказ № 924 о/с «Про особовий склад», яким на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції (том 1 а.с. 82).

Відповідачем 07.12.2021 складено акт про ознайомлення працівника зі змістом наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення зі служби в поліції (том 1 а.с.80).

Позивач не погоджуючись із винесеними наказами про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення, оскаржив їх до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до статті 18 Закону №580-VIII, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Частинами 1, 2 статті 19 Закону № 580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України №2337-VIII від 15.03.2018 (далі - Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу. Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно зі статтею 11 Дисциплінарного Статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

За статтею 12 Дисциплінарного Статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного Статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Згідно із частиною 3 статті 13 Дисциплінарного Статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

За приписами статті 14 Дисциплінарного Статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Відповідно до частини 1 статті 18 Дисциплінарного статуту, службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №893 від 07 листопада 2018 року затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за №1355/32807 (далі - Порядок №893).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №893 передбачено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Розділу VI Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

За приписами пункту 1 Розділу VIІ Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу I «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179, та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06 грудня 2016 р. за № 1576/29706 ( далі -Правила №1576/29706), визначено, що вони є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Пунктом 3 розділу IV Правил №1576/29706 визначено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Відповідно до матеріалів справи, 25.06.2020 до управління патрульної поліції у Волинській області надійшла інформація про вручення повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, здійснення ним службового підроблення, а саме: складено відносно ОСОБА_3 протокол серії БД№319825 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, в який внесено завідомо неправдиві дані про перебування заявника в стані алкогольного сп`яніння, відмову від проходження медичного огляду та факт відмови заявника від ознайомлення з протоколом, засвідченим двома свідками, яких не було на місці події (том 1 а.с.146).

По даному факту винесено наказ № 99 від 16.09.2020 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії».

За результатами проведеного службового розслідування 13.11.2020 затверджено висновок службового розслідування. В ході службового розслідування було встановлено факт грубого порушення позивачем службової дисципліни, яка виразилась в порушенні ним присяги працівника поліції. Дисциплінарна комісія під час службового розслідування прийшла до висновку, що дисциплінарний проступок вчинений позивачем, що виразився в порушенні Присяги працівника поліції, дискредитує честь держави і підриває авторитет Національної поліції України, та є несумісним з проходженням служби.

Аналізуючи зібрані по справі докази та норми чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено порушення позивачем присяги поліцейського та службової дисципліни, а спірні накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та звільнення з поліції відповідають вимогам чинного законодавства, враховуючи наступне.

Нормами Дисциплінарного статуту визначено, що є службовою дисципліною, та з дотримання яких норм вона складається, також визначено, що поліцейський може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, і що визнається дисциплінарним проступком.

Верховний Суд у постанові від 28.10.2021 у справі №520/1578/2020 зазначає, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють. Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

У даному випадку, під час службового розслідування відповідачем надавалась оцінка діям ОСОБА_1 в контексті дотримання ним присяги поліцейського, виходячи із повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

При цьому, відповідачем не бралась до уваги доведеність чи недоведеність вини поліцейського у вчиненні даного кримінального правопорушення, а вплив даних подій на авторитет та довіру до Національної поліції зі сторони населення, сутності й призначення правоохоронних інституцій, та вчиненні даних дій позивачем всупереч інтересів служби, та чи суперечить це покладеним на нього обов`язкам, чи підриває це довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 грудня 2019 року у справа №816/70/16, від 01 квітня 2020 року у справа №806/647/15, від 21 січня 2021 року у справі № 826/4681/18.

Водночас, в рамках службового розслідування було констатовано, що крім вищевказаної підозри 25.06.2020, за нетривалий проміжок часу з квітня 2019 року правоохоронними органами було вручено ще ряд підозр у вчиненні кримінальних правопорушень.

Суд звертає увагу, що вручена підозра позивачу про вчиненні кримінального правопорушення та ще дві інші пов`язані саме з виконанням службових обов`язків.

В силу покладених на поліцейського службових обов`язків, він не повинен був допускати вчинків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що дії позивача, які стали предметом дослідження під час проведення службового розслідування свідчать про порушення ним присяги поліцейського, а відтак грубого порушенням службової дисципліни.

Також в контексті оцінки діям позивача суд звертає увагу, що про них були відповідні повідомлення в засобах масової інформації, які негативно були сприйнятті громадськістю, про що свідчать відповідні коментарі до цих публікацій (том 1 а.с. 97-103). Вказані обставини були предметом дослідження та оцінювалися комісією при кваліфікацій дій позивача, в розрізі дотримання позивачем присяги поліцейського та службової дисципліни.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 73 КАС України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

А відповідно стаття 76 КАС України вказує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Тому, проаналізувавши зібрані та дослідженні в ході судового розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що відповідачем належними і допустимими доказами доведено факт вчинення дисциплінарного проступку позивачем, та законність застосування до нього дисциплінарного стягнення, враховуючи обставини вчинення проступку і в чому він полягає, характер та зміст вчиненого проступку, та те, що він вчинений позивачем проти інтересів служби, суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Відтак, кваліфікація комісією дій позивача як порушення присяги, що потягнуло за собою грубе порушення службової дисципліни є правомірним.

Також аналізуючи висновок службового розслідування суд наголошує на тому, що встановлені дисциплінарною комісією під час дисциплінарного провадження факти і з`ясовані обставини мають значення виключно для прийняття дисциплінарним органом рішень у межах його компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. У дисциплінарному провадженні діє принцип автономності, відповідно до якого дисциплінарне провадження розглядається незалежно від розгляду кримінального провадження.

Під час розгляду дисциплінарної справи, дисциплінарний орган самостійно надає оцінку допустимості, належності та обґрунтованості наявним у матеріалах дисциплінарної справи доказам, встановлює в діях поліцейського ознаки дисциплінарного проступку й ухвалює рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Суд звертає увагу, що в даному випадку позивача звільнено зі служби за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію України» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а не за пунктом 10 частини 1 даної статті - у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Суд вважає, що матеріалами службового розслідування повністю доведено порушення службової дисципліни ОСОБА_1 та наявності в його діях складу дисциплінарного проступку, а висновок службового розслідування від 13.11.2020 містить всі необхідні реквізити, визначені Порядком № 893, а резолютивна його частина - висновок про наявність складу дисциплінарного проступку та його юридичну кваліфікацію.

Відтак, враховуючи вимоги Дисциплінарного статуту, Порядку №893 та наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача були підстави для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що в даному випадку накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності від 03.12.2021 та від 07.12.2020 про звільнення зі служби винесено у відповідності до норм статті 18.6, 77 Закону України «Про Національну поліцію України», статей 1, 11, 12, 13, 14 Дисциплінарного статут та Порядку № 893, Правилами №1576/29706 та є правомірними.

Що стосується посилань позивача на порушення відповідачем його прав під час проведення службового розслідування та незабезпечення йому права на захист, то суд їх до уваги не приймає, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Відносно призначення та проведення службового розслідування та ознайомлення з ним позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту та пунктом 1 розділу II Порядку № 893 визначено порядок та підстави для проведення службового розслідування.

Надходження спецповідомлення про вручення письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення є підставою для призначення службового розслідування по фактах у ньому викладених відповідно до даних норм законодавства.

Тому, призначення та проведення службового розслідування в даному випадку є правомірним.

Частинами 1, 2 Дисциплінарного статуту визначено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами;4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Згідно з частинами 5-11 даної статті отримання пояснень від поліцейського, який перебуває на чергуванні або патрулюванні, здійснюється лише після закінчення ним чергування, патрулювання або заміни його іншим поліцейським.

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.

Представником поліцейського може бути адвокат, повноваження якого підтверджені копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером та копією договору із представником. Представник користується правами поліцейського, щодо якого проводиться службове розслідування, крім прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо поліцейським і не може бути доручена представнику, а також користується правами з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами, з моменту надання дисциплінарній комісії підтвердних документів.

Тобто, вказаними нормами визначено право особи на захист відносно якої проводиться службове розслідування та яким чином повинно бути забезпечено.

Вказаною нормою визначено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право надавати пояснення з приводу питань, відносно яких проводиться службове розслідування.

У даному випадку, це є правом особи, а не її обов`язком. Тому відсутність пояснення особи при забезпеченні комісією загальних прав поліцейського відносно якого проводиться службове розслідування та обізнаність з тим, що таке розслідування відносно нього проводиться, не може свідчити про порушення прав позивача.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, наказом від 16.09.2020 було призначено службове розслідування по факту надходження спецповідомлення.

20.09.2020 уповноважений працівник комісії намагався вручити відповідний наказ позивачу та відібрати пояснення в межах проведення службового розслідування. Однак, позивач від отримання копії наказу та від дачі пояснень відмовився, про що було складено акт відмови від надання пояснень, та зафіксовано це на відеореєстратор (том 1 а.с. 151).

23.09.2020 позивачем подано клопотання про ознайомлення його з матеріалами службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії, які йому були вручені 03.10.2020 (том 1 а.с. 39).

В подальшому комісією, у зв`язку з неможливістю отримати пояснення у позивача за місцем його реєстрації, направлялись відповідні повідомлення від 15.10.2020 щодо необхідності дачі пояснень ним в межах службового розслідування, про що свідчать відповідні листи, вони не були вручені у зв`язку з відмовою адресата від вручення (том 1 а.с. 140-141,147-148,150).

З даного приводу суд зазначає, що з 20.10.2020 позивачу достовірно було відомо про проведення службового розслідування та по якому факту, і що він має право подати відповідні пояснення з цього приводу. Однак, на протязі майже двох місяців, протягом якого тривало службове розслідування, позивач відповідних пояснень самостійно чи в присутності членів комісії не надав, хоча як вбачається із матеріалів справи комісією така можливість йому була надана.

При цьому суд зауважує, що такі пояснення позивач міг надати комісії як особисто, так і в присутності адвоката, або направити відповідні пояснення на адресу комісії, оскільки вказане нормами закону не заборонено.

Навпаки, аналізуючи поведінку позивача, під час проведення службового розслідування суд приходить до висновку, що такі пояснення позивач не подавав свідомо, так як вже було зазначено вище, можливості для цього в нього були.

Отже, відсутність пояснення позивача при проведенні службового розслідування не свідчить про порушення відповідачем під час його проведення норм статті 18 Дисциплінарного статуту.

Що стосується ознайомлення позивача з матеріалами службового розслідування, то суд зазначає, що позивачу було відомо про те, що відносно нього проводиться службове розслідування, про що отримав відповідні документи. Йому надано право знайомитися із матеріалами службового розслідування, в тому числі і з висновком, подавати відповідні докази.

Як свідчать матеріали справи, позивач отримавши матеріали службового розслідування 03.10.2020, які на той час були наявні, будь-яких інших клопотань про ознайомлення не подавав.

З приводу тверджень позивача про те, що 07.12.2020 коли йому оголошувались накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення, він перебував на лікарняному, суд зазначає наступне.

Дійсно в матеріалах справи наявна довідка про тимчасову непрацездатність поліцейського № 1658, відповідно до якої позивач в період з 07.12.2020 по 10.12.2020 був звільнений від служби (том 1 а.с.16).

Однак, під час дослідження в ході судового розгляду доказів, зокрема і відеозапису (а.с. 164) вбачається, що позивач 07.12.2020 перебував на службі та виконував свої функціональні обов`язки, лише після того, як йому уповноваженими особами відповідача, після закінчення ним відповідного чергування, було оголошено про відповідні накази, ОСОБА_1 залишив місце служби та звернувся до лікувального закладу.

Враховуючи все вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року по справі № 520/1578/2020, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі №140/226/21- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 19.11.2021