Справа № 520/15947/21
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 р. № 520/15947/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (м. Київ, вул. Володимирська, 9), Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області (м. Харків, вул. Римарська, 24) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України від 04.06.2021 №93 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки, посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 13.07.2012, видану УГІРФО ГУМВС України в Харківській області на ім`я громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо складання висновку про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в України громадянину Нігерії ОСОБА_1 , затвердженого начальником ГУ ДМС України в Харківській області Тімоновим О.В. 14.05.2021.

Представником відповідача надано відзив на позов, в якому відповідач проти вимог поданого позову заперечує. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що за результатами перевірки матеріалів особової справи позивача встановлено порушення міграційного законодавства при наданні дозволу на імміграцію в Україну позивачу, тому ним правомірно відмовлено в оформленні нової посвідки.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини, дійшов до наступного.

Як встановлено судовим розглядом, наказом ДМС України від 04.06.2021 №93 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання», визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 13.07.2012, видану УГІРФО ГУМВС України в Харківській області на ім`я громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначений наказ прийнято на підставі висновку про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Нігерії ОСОБА_1 , затвердженого начальником ГУ ДМС України в Харківській області 14.05.2021.

Відповідно до матеріалів справами №152348 громадянин Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у 1999 році приїхав в Україну з метою навчання.

29.09.2000 позивач зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26.09.2001 позивач звернувся до ВПР та МР УАСМ УМВС України в Харківській області з клопотанням про залишення в Україні на постійне проживання, враховуючи наявність родинних відносин з громадянкою України.

02.11.2001 рішенням УАСМ УМВС України в Харківській області позивача було документовано тимчасовою посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 терміном дії до 02.11.2003.

28.05.2004 позивача було документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , терміном дії - безстроково, у зв`язку з обміном.

13.07.2012 позивача у зв`язку із обміном було документовано посвідкою серії НОМЕР_1 .

14.05.2021 Головним управлінням ДМС України в Харківській області було складено та затверджено висновок про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Нігерії ОСОБА_1 .

Відповідач посилається на те, що позивач процедуру надання дозволу на імміграцію не проходив та на момент подачі заяви про документування посвідкою перебував у шлюбі з громадянкою України менший час ніж це передбачено чинним законодавством. Рішення від 02.11.2001 про залишення в Україні на постійне проживання позивача, та документування його посвідкою на постійне проживання в Україні, прийняте з порушенням вимог законодавства та відповідно до вимог п.73 Порядку, наказом голови ДМС України від 04.06.2021 №93, визнаною недійсною та такою, що підлягає вилученню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 13.07.2012, видану УГІРФО ГУМВС України в Харківській області.

Не погоджуючись із такими діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон № 3773-VI) встановлює, що іноземець це - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав, а посвідка на постійне проживання це - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрантом є - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно статті 2 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Згідно п.1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» затвердженого постановою Кабміну України від 25.04.2018 №321 (далі - Порядок №321) посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до пп. 5 п.7 Порядку №321 обмін посвідки здійснюється у разі досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Відповідно до п. 40 Порядку №321 для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:

1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);

2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Пунктом 9 Порядку №321 встановлено, що оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - Центр).

Відповідно до п.43 Порядку №321 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Судом встановлено, що при зверненні позивачем було дотримано вимоги законодавства, та надано всі необхідні документи передбачені Порядком №321.

Пунктом 1 Порядку №321 передбачено, що посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Згідно з пунктом 9 Порядку № 321 оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів".

У відповідності до пункту 16 Порядку №321 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Пунктом 38 Порядку №321 встановлено, що рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.

У той же час, вказаним Порядком передбачено підстави для вилучення, визнання недійсною або знищення посвідок.

Так, у силу підпункту 8 пункту 72 Порядку №321 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі: 1) коли вона підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до посвідки (крім додаткової змінної інформації); 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) непридатності посвідки для подальшого використання; 4) скасування посвідки; 5) коли вона заявлена як втрачена або викрадена; 6) смерті особи, якій видано посвідку; 7) закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін такої посвідки до закінчення строку її дії; 8) оформлення посвідки з порушенням вимог законодавства; 9) неотримання посвідки іноземцем або особою без громадянства протягом шести місяців; 10) коли іноземець або особа без громадянства не звернулися для її обміну у строки, визначені пунктом 18 цього Порядку.

Згідно з пунктом 73 Порядку №321 у разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку.

За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС.

На підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.

Таким чином, нормами вказаного Порядку визначено виключні підстави для визнання недійсними посвідок на постійне проживання, зокрема у разі якщо вони видані з порушенням вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для визнання посвідки на постійне проживання позивача недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню зазначено підпункт 8 пункту 72 Порядку №321, а саме: оформлення посвідки з порушенням вимог законодавства.

Суд наголошує, що на момент оформлення позивачу посвідки, уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не виявив, у зв`язку із чим було оформлено позивачу посвідку.

Аналіз приписів чинного законодавства дає підстави стверджувати, що посвідка на постійне проживання видається уповноваженим органом за заявою, та не передбачає попереднього оформлення дозволу на імміграцію, а відтак, позивач отримав посвідку на постійне проживання відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно положень статті 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

При цьому, відповідачем не враховано, що перелік підстав для прийняття такого рішення визначений у статті 12 Закону України "Про імміграцію", а "інших випадків", зокрема, з підстав пропуску шестимісячного строку для подання заяви про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, чинним законодавство не було передбачено.

Сукупність встановлених під час розгляду справи обставин, з урахуванням сталої судової практики ЄСПЛ, свідчить на користь того, що виключно внаслідок передчасних висновків відповідача про наявність в діях позивача порушень процедури надання дозволу на імміграцію в Україну, по відношенню до позивача безпідставно винесено спірний наказ про визнання недійсної посвідки на постійне проживання.

Виходячи з наведеного, суд констатує, що при розгляді цієї справи встановлено, що відповідач в порушення наведених принципів «юридичної визначеності» та «належного урядування» втрутився у реалізацію прав позивача без наведення підстав такого втручання або відходу від власної правової позиції щодо не відповідності процедури отримання дозволу та фактично діючи не послідовно, переклав ризик виникнення помилки на позивача.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 29 березня 2018 року по справі №816/303/16, 3 квітня 2018 року по справі №815/6881/16, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку ефективним засобом юридичного захисту прав позивача у спірних правовідносинах є саме визнання протиправним та скасування наказу Державної міграційної служби України від 04.06.2021 №93 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 13.07.2012, видану УГІРФО ГУМВС України в Харківській області на ім`я громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання протиправними дій Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо складання висновку про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в України громадянину Нігерії ОСОБА_1 , затвердженого начальником ГУ ДМС України в Харківській області Тімоновим О.В. 14.05.2021.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (м. Київ, вул. Володимирська, 9), Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області (м. Харків, вул. Римарська, 24) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо складання висновку про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в України громадянину Нігерії ОСОБА_1 , затвердженого начальником ГУ ДМС України в Харківській області Тімоновим О.В. 14.05.2021.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України від 04.06.2021 №93 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 13.07.2012, видану УГІРФО ГУМВС України в Харківській області на ім`я громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Єгупенко