Справа № 380/12560/20
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року справа №380/12560/20 провадження №П/380/12818/20

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 за участі третіх осіб, які не заявлють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Львівської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зобов`язання демонтувати самочинно побудований гараж, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача демонтувати самочинно побудований цегляний гараж розміром 5,70*13,25 на землях комунальної власності міста в дворі будинків №253 та АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що відповідач самовільно, без отримання дозвільних документів Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, побудував цегляний гараж на землях комунальної власності міста Львова в дворі будинків №253 та АДРЕСА_1 . Відповідно до п.2 розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 18.01.2012 року № 68 «Про самочинне будівництво, здійснене ОСОБА_1 » відповідача зобов`язано демонтувати самочинно встановлений цегляний гараж розміром 5,70х13,25м. На виконання вказаного розпорядження Львівське комунальне підприємство (далі - ЛКП) «Сигнівка» неодноразово попереджало відповідача про демонтаж самочинного будівництва в дворі вказаних будинків, проте відповідач самочинно здійсненого будівництва не демонтував. За таких обставин, враховуючи, що встановлення гаражу здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, позивач на виконання делегованих повноважень звернувся до суду із цим позовом. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що спірний гараж побудований не відповідачем, а ОСОБА_4 на підставі розпорядження Залізничної районної адміністрації м.Львова №178 від 09.03.1998 року. Зазначив, що 01.11.2011 року між ОСОБА_1 та Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради було укладено угоду про погодження самочинного будівництва, на підставі якої позивач перерахував до бюджету кошти у розмірі 8894,50 грн, проте вказані обставини залишились поза увагою позивача. Просив врахувати, що житловий будинок АДРЕСА_1 переданий з балансу Львівського комунального підприємства «Сріблястий» на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галицька господа», яке не заперечує проти експлуатації збудованого гаража. З урахуванням викладеного вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 надійшли пояснення, згідно яких позов вважає обґрунтованим та просить його задовольнити.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Львівської міської ради, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Ухвалою судді від 01.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 24.02.2021 року призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 29.07.2021 року розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, а засідання для розгляду справи по суті замінено підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 15.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради «Про затвердження висновків міжвідомчої комісії» №178 від 09.03.1998 року ОСОБА_4 та іншим мешканцям, які проживають у квартирах №№1 , 2 , 3 , 4 , 7 , 9 на АДРЕСА_1 погоджено будівництво цегляної споруди розміром 20х4м під господарські потреби.

Зі змісту довідки управління Держкомзему у м.Львові від 21.07.2011 року видно, що згідно земельно-кадастрових книг земельна ділянка на АДРЕСА_8 , на якій побудований спірний гараж, відноситься до земель м.Львова.

Згідно витягу з протоколу №1 засідання міжвідомчої комісії від 03.01.2012 року вирішено зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати цегляний гараж розміром 5,7х13,25м, самочинно побудований на землях комунальної власності м.Львова в дворі будинків №253 , АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №68 від 18.01.2012 року «Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_1 » відповідача зобов`язано демонтувати самочинно встановлений цегляний гараж розміром 5,70х13,25м побудований на землях комунальної власності міста в дворі будинків №253 та АДРЕСА_8 .

25.01.2012 року ЛКП «Сигнівка» направило ОСОБА_1 лист-попередження про необхідність демонтажу спірного гаражу відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 18.01.2012 року №68.

Згідно акта комісії ЛКП «Сріблястий» відповідач не виконав вимоги розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №68 від 18.01.2012 року «Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_1 », зокрема, не демонтував самочинно збудований гараж в дворі будинків №253 , АДРЕСА_8 .

Між тим, 10.08.2007 року інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради притягнула відповідача до адміністративної відповідальності за ст.97 КУпАП, а саме: за самовільне встановлення цегляного гаража.

Крім цього, матеріалами справи підтверджено, що самочинно здійснене відповідачем будівництво цегляного гаража порушує права сусідів, зокрема, мешканців будинку №253а та квартири АДРЕСА_9 , які зверталися у зв`язку з цим із заявою до позивача.

Оскільки ОСОБА_1 добровільно не виконав вимоги позивача, останній як суб`єкт владних повноважень на виконання управлінських функцій зі здійснення контролю у сфері містобудування звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача вчинити дії з демонтування самочинно встановленого гаража.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Спірні правовідносини обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин. Відтак, спір у цій справі є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №14-48цс18 від 10.04.2018 року, №11-96апп18 від 11.04.2018 року, №11-346апп18 від 15.05.2018 року, №11-1456апп18 від 22.04.2019 року.

Так, за змістом п.7 ст.30 Закону №280/97-ВР, до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року №2807-IV (далі - Закон №2807-IV).

Статтею 5 Закону №2807-IV встановлено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.9 Закону №2807-IV, до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері благоустрою населених пунктів віднесено забезпечення реалізації державної політики у цій сфері.

Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів, у розумінні ч.1 ст.12 Закону №2807-IV, є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Згідно з приписами ст.13 Закону №2807-IV, до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

Режим використання об`єктів благоустрою визначено ст.14 Закону №2807-IV, якою передбачено, що такі об`єкти використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

За змістом ч.2 ст.21 Закону №2807-IV, яка наводить перелік елементів (частин) до об`єктів благоустрою належать малі архітектурні форм, які визначаються цією правовою нормою як елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про основи містобудівної діяльності», тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Матеріалами справи, а саме фотосвітлинами, підтверджено, що гараж в дворі будинків №253 та АДРЕСА_8 не має фундаменту, отже, є тимчасовою спорудою і не є капітальним будівництвом.

Частинами 1, 2 ст.34 Закону №2807-IV, правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Правила включають, зокрема: порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; інші вимоги, передбачені цим та іншими законами.

За змістом ст.376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або дійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Поряд із цим, згідно з положеннями ч.1 ст.39 Закону №2807-IV державний контроль за дотриманням законодавства у сфері благоустрою території населених пунктів здійснюється місцевими державними адміністраціями.

Ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 року №376 затверджено Правила благоустрою м.Львова (далі - Правила №376).

Пунктом 12.2.6 Правил №376 передбачено, що демонтаж, перевезення та зберігання самочинно збудованих малих архітектурних форм здійснюється особою, яка його здійснила самочинно за свій рахунок або районними адміністраціями м. Львова з подальшим відшкодуванням витрат власниками і підлягає знесенню в установленому порядку.

Крім цього, за п.19.3.5 Правил №376 районні адміністрації забезпечують демонтаж самовільно встановлених МАФ, парканів, тимчасових споруд, обмежувальних паркувальних пристроїв, які перешкоджають під`їзду автомобілів швидкої медичної допомоги, пожежної, рятувальної, аварійно-відновлювальної техніки до житлових будинків та інших визначених споруд у м. Львові.

Відповідно до п.2.2 розділу VІ ухвали Міської ради від 08.07.2010 року №3704 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» (далі - ухвала №3704) передбачено, що до повноважень районних адміністрацій, зокрема, належить: здійснення контролю за станом благоустрою житлового фонду, а також прилеглих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Згідно з підп.підп.4.46, 4.49, 4.66 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Міської ради від 01.11.2016 року №977 (далі - Положення №977), до повноважень Залізничної районної адміністрації, окрім іншого, належить: створення районної міжвідомчої комісії та організація її роботи; надання дозволів на влаштування елементів благоустрою і озеленення у встановленому виконавчим комітетом порядку; звернення до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ про виселення громадян з жилих приміщень, у яких вони незаконно проживають; визнання осіб такими, які втратили право на користування жилими приміщеннями; щодо фактів самочинного будівництва; з інших справ, які виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень

Процедуру вирішення питань, пов`язаних з самочинним будівництвом на території м.Львова, з метою визначення можливості збереження самочинно збудованих (реконструйованих) об`єктів містобудування та архітектури, в редакції, чинній на час прийняття розпорядження, врегульовано Положенням про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженим рішенням Міської ради від 09.09.2011 року №835 (далі - Положення №835).

Водночас, у розумінні ч.1 ст.1 Закону України «Про архітектурну діяльність», об`єктами архітектурної діяльності (об`єктами архітектури) є будинки і споруди житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплекси, об`єкти благоустрою, садово-паркової та ландшафтної архітектури, монументального і монументально-декоративного мистецтва, території (частини територій) адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів.

Відповідно до підп.1.5.8 п.1.5 Положення №835, малі архітектурні форми - невеликі споруди декоративного, допоміжного чи іншого призначення, що використовуються для покращання естетичного вигляду громадських місць і міських об`єктів, організації простору та доповнюють композицію будинків, будівель, їх комплексів.

Ознаки і класифікація самочинного будівництва, розширення, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, переобладнання, порушення правил експлуатації житлового фонду, охорони і використання пам`яток культурної спадщини, влаштування малих архітектурних форм наведені у п.1.6 Положення №835, підпунктом 1.6.6 якого до таких ознак віднесено влаштування (встановлення, будівництво) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності без дозволу виконавчого органу міської ради і належно затвердженої проектної документації або з істотним відхиленням від проекту.

Згідно з підп.3.4.8 п. .3.4 Положення №835, підготовку проектів розпоряджень голів районних адміністрацій за фактами здійсненого (здійснюваного) фізичними та юридичними особами самочинного будівництва (реконструкції) об`єктів містобудування здійснюють міжвідомчі комісії при районних адміністраціях. Висновок міжвідомчої комісії при районній адміністрації з рекомендаціями затверджує своїм розпорядженням голова районної адміністрації.

Підпунктами 5.1.3, 5.1.3.3 п.5.1, п.5.3 Положення №835 передбачено, що міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва одне з таких рішень: про знесення у терміни, визначені розпорядчими документами, самочинного будівництва особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її кошти у разі порушення прав інших осіб. У разі ухилення або відмови особи від знесення самочинного будівництва у терміни, визначені розпорядчими документами, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила будівництво.

Суд встановив, що біля житлових будинків АДРЕСА_10 та АДРЕСА_2 самочинно встановлено металевий гараж, який використовується відповідачем в своїх потребах без відведення земельної ділянки для таких цілей, без дозволу органу місцевого самоврядування на влаштування такого елемента благоустрою. Наявні у матеріалах справи докази (схеми, викопіювання фотознімків) підтверджують факт монтажу за зазначеною адресою вказаного об`єкту.

Вказані вище обставини слугували підставою для прийняття висновку Міжвідомчою комісією стосовно демонтажу відповідачем металевого гаражу, що розташований в дворі будинків №253 , АДРЕСА_8 , який оформлений Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №68 від 18.01.2012 року «Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_1 ».

Доказів виконання чи скасування Розпорядження відповідачем до суду не подано і такі відсутні в матеріалах справи. Не надано і доказів оскарження чи скасування постанови інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради №556-3 від 10.08.2007 року, що, на переконання суду свідчить про те, що ОСОБА_1 не заперечує та не спростовує факт самочинного збудування металевого гаражу розміром розміром 5,70*13,25 в дворі будинків №253 та АДРЕСА_8 .

Оскільки вимоги, що наведені у Розпорядженні не були виконані, позивач як суб`єкт, що здійснює контроль за дотриманням правил благоустрою, зокрема, розміщення на прибудинкових територіях таких елементів благоустрою, як малі архітектурні форми без дозволу на їх розміщення, внаслідок існування порушення правил благоустрою, звернувся до суду із цим позовом.

При цьому, суд не приймає до уваги аргументи, наведені відповідачем, оскільки такі є безпідставними та не стосуються предмета доказування.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку про підставність звернення районної адміністрації до суду з позовом про зобов`язання відповідача демонтувати самочинно встановлений гараж на землях комунальної власності міста в дворі будинків №253 та АДРЕСА_8 .

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_11 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) демонтувати самочинно побудований цегляний гараж розміром 5,70*13,25 на землях комунальної власності міста в дворі будинків №253 та АДРЕСА_8 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.