Справа № 380/11539/20
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/11539/20 пров. № А/857/14358/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Бруновської Н.В.,

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року (суддя Москаль Р.М., ухвалене в м. Львові о 14:00, повний текст складено 27.05.2021) у справі № 380/11539/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони у Львівській області про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління поліції охорони у Львівській області в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з Управління поліції охорони у Львівській області середньомісячний заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 08.04.2019 по 30.09.2020 в сумі 197160 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України на користь ОСОБА_1 8084 (вісім тисяч вісімдесят чотири) гривні 58 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач- ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його скасувати в частині зменшення суми стягнення та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення суми заробітку в повному обсязі. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зокрема зазначає, що зменшуючи розмір стягнення компенсації суд не врахував, що відповідач міг сплатити кошти та повинен був вжити заходів щодо відновлення порушених прав працівника, більш того рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року дії відповідача визнано протиправними, визнано факт того, що відповідач грубо порушив права ОСОБА_2 та відповідно довгий час не намагався їх відновити, що й спричинило наслідки, які були реалізовані у вигляді нарахування великої суми середньомісячного розрахунку за увесь час затримки розрахунку при звільненні. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що для відновлення свого порушеного права позивачу довелось затрачати значних зусиль. Тому в даному випадку апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв невірне рішення про зменшення розміру компенсації, оскільки в дійсності розмір шкоди є співмірним з зусиллями, які довелось прикласти для відновлення свої порушених прав. Апелянт зазначає, що до значної суми нарахування призвели самі дії відповідача, який не сплатив кошти після письмового звернення позивача з травня 2019 року, а відповідно відповідач розумів до яких наслідків повинна привести не виплата усіх сум за час розрахунку при звільненні.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив таку задовольнити.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився та явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Протокольною ухвалою суду від 21.10.2021 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України; відповідно до наказу №90о/с від 08.04.2019 звільнений зі служби в поліції.

При звільненні зі служби відповідач не провів виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, та останній звернувся в суд з позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративний суд від 10.02.2020 №1.380.2019.005085, визнано протиправними дії Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби; зобов`язано Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 при звільненні зі служби одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Це рішення суду набрало законної сили 05.08.2020 (а.с. 17-18).

30.09.2020 на банківський рахунок ОСОБА_1 проведено виплату одноразової грошової допомоги в сумі 15079,36 грн.

Відтак ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною 1 статті статтею 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 розділу ІV Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції 08.04.2019, при звільненні зі служби відповідач протиправно не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Ці обставини встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 у справі №1.380.2019.005085 між тими ж сторонами та відповідно до статті 78 КАС України не підлягають доказуванню.

При обчисленні періоду затримки судом першої інстанції вірно враховано, що ОСОБА_1 фактично отримав 30.09.2020 одноразову грошову допомогу; період затримки розрахунку при звільненні обчислюється починаючи з першого дня після звільнення до дати остаточного розрахунку (з 09.04.2019 по 29.09.2020) та становить 539 календарних днів.

Як вбачається з довідки УПО у Львівській області про виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 від 23.12.2020, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два повні місяці перед звільненням становив: за лютий 2019 року 5867,52 грн., березень 2019 року 9384,62 грн., усього 15252,14 грн.; при ділення цієї суми на 59 днів середньоденне (в календарних днях) грошове забезпечення становить 258,51 грн. Отже, обчислений відповідно до встановлених статтею 117 КЗпП правил середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум складає 139336,89 грн. (258,51*539).

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що порівнюючи розмір несвоєчасно виплаченої суми (15079,36 грн.) з розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку (139336,89 грн.), такі є очевидно неспівмірними, оскільки несвоєчасно виплачена сума в 9,2 рази менша за суму середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Апеляційний суд погоджується з розрахунком розміру середнього заробітку за невчасний розрахунок при звільненні який підлягає стягненню з Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України на користь ОСОБА_1 : одноразова грошова допомога в сумі 15079,36 грн. виплачена 30.09.2020, період затримки виплати становить 539 календарних днів; середньозважена ставка короткострокового кредиту в національній валюті для фізичних осіб станом на 09.04.2019 становила 29,7% річних, станом на 09.04.2020 38,9% річних; сума відсотків за користування кредитом в національній валюті за період з 09.04.2019 по 08.04.2020 становить 4478,57 грн. (15079,36*29,7%); сума відсотків за користування кредитом в національній валюті за період з 09.04.2020 по 30.09.2020 становить 3606,01 грн. ((15079,39+4478,57)*38,9%/365*173 дні).

Відтак, судом першої інстанції вірно розраховано, що загальна сума відсотків за користування кредитом, розрахована на підставі відомостей про середньозважену ставку кредиту в національній валюті для фізичних осіб з урахуванням сум та періодів затримки розрахунку становить 8084,58 грн. (4478,57 +3606,01).

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з огляду на застосування підходів, обраних Великою Палатою Верховного Суду в цій категорії спорів, враховуючи висновки суду про необхідність зменшення визначеної на підставі правил статті 117 КЗпП суми відшкодування, судом першої інстанції підставно задоволено частково позовні вимоги, в сумі 8084,58 грн., а стягнення більшої суми, не відповідатиме принципам розумності, справедливості та пропорційності.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі №380/11539/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
Н. В. Бруновська
Повне судове рішення складено 22.11.2021