Справа № 520/18010/21
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 листопада 2021 року № 520/18010/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Севастьяненко К.О., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, будинок 83, м.Одеса, Одеська область, 65107, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення вих. №92 від 23.07.2021 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії та в зарахуванні до стажу час роботи з 01.09.1978 по 01.05.1992, з 02.05.1992 по 06.08.1992, з 07.08.1992 по 02.05.1993, з 03.05.1993 по 15.12.1998, 05.01.1989 по 04.06.1991, в зв`язку з невідповідністю прізвища в свідоцтві про народження ОСОБА_2 (російською мовою) і в довідках про стаж роботи ОСОБА_2 , за цією причиною неврахування атестату про навчання з 01.09.1978 по 25.08.1978;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи 01.09.1978 по 01.05.1992, з 02.05.1992 по 06.08.1992, з 07.08.1992 по 02.05.1993, з 03.05.1993 по 15.12.1998, 05.01.1989 по 04.06.1991, та призначити пенсію з 16.07.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем без урахування усіх обставин, відтак є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 19.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження.

Ухвалою суду від 12.11.2021 залучено до участі у справі №520/18010/21 в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області надав до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вказав, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, 16.07.2021р. позивач звернувся до Регіонального центру надання адміністративних послуг з заявою про призначення пенсії.

Відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято Рішення про відмову у призначенні пенсії №92 від 23.07.2021року яким за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: з 01.09.1978 по 01.05.1992, з 02.05.1992 по 06.08.1992, з 07.08.1992 по 02.05.1993, з 03.05.1993 по 15.12.1998, з 05.01.1989 по 04.06.1991, оскільки прізвище в свідоцтві про народження ОСОБА_2 (російською мовою) не відповідає прізвищу в довідках про стаж роботи " ОСОБА_2 ", а також не враховується атестат про навчання (з 01.09.1978 по 25.08.1978).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Пунктом 2.27 Розділу 2 «Заповнення трудових книжок» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 17 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Відповідно до свідоцтва про народження позивача № НОМЕР_2 виданого 17.08.1961 року зазначено її прізвище ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 01.09 2000 року ОСОБА_2 , прізвище після одруження « ОСОБА_1 », про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 832 від 01.09.2000 року.

Як вбачається з трудової книжки позивача, в ній містяться записи про трудову діяльність позивача, зокрема періоди: з 01.09.1978 по 01.05.1992, з 02.05.1992 по 06.08.1992, з 07.08.1992 по 02.05.1993, з 03.05.1993 по 15.12.1998, а в графі прізвища містяться записи « ОСОБА_2 », « ОСОБА_1 ».

Таким чином, відповідачем протиправно відмовлено в зарахуванні до страхового стажу позивача вказаних періодів роботи, оскільки вищевказані документи містять одне і те ж прізвище « ОСОБА_2 », проте в перекладі на іншу мову.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, для врахування періоду навчання до пільгового стажу необхідна наявність двох умов: перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та зарахування на роботу відбувається за набутою в період навчання професією.

Відповідачем при винесенні спірного рішення не враховано атестат № 85/78, а зазначено неіснуючий період навчання з 01.09.1978 по 25.08.1978.

Позивачем вимоги зазначеного Закону були виконані, а тому неврахування періоду навчання позивача з 01.09.1976 по 01.09.1978 є безпідставним.

Суд зазначає, що відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, а тому пенсія позивачу підлягає призначенню після досягненню нею вказаного віку.

Позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому дата з якої позивач має право на пенсійну виплату 20.07.2021.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.

В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Вказане рішення прийнято відповідачем без дотримання встановленої чинним законодавством процедури розгляду заяв та документів, які мають суттєве значення при призначенні чи відмові у призначенні пенсії.

Отже, відповідачем допущено суттєві порушення, які самі по собі нівелювали правомірність прийнятого ним рішення.

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії від 23.07.2021 року №92.

Стосовно позовної вимоги в частині зарахування періоду з 05.01.1989 по 04.06.1991 слід відмовити, оскільки відомості щодо даного періоду відсутні у трудовій книжці позивача.

Щодо частини позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова "може".

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Однак, суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Таким чином, позовні вимоги зобов`язального характеру підлягають задоволенню в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період навчання 01.09.1976 по 01.09.1978, період роботи 01.09.1978 по 01.05.1992, з 02.05.1992 по 06.08.1992, з 07.08.1992 по 02.05.1993, з 03.05.1993 по 15.12.1998, та призначити пенсію з 20.07.2021 року.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії від 23.07.2021 року №92.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, будинок 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ) зарахувати до стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) період навчання 01.09.1976 по 01.09.1978, період роботи 01.09.1978 по 01.05.1992 з 02.05.1992 по 06.08.1992, з 07.08.1992 по 02.05.1993, з 03.05.1993 по 15.12.1998, та призначити пенсію з 20.07.2021 року.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, будинок 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ) судові витрати в розмірі 908,0 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 22 листопада 2021 року.

Суддя Севастьяненко К.О.