Справа № 240/17384/21
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Житомир справа № 240/17384/21

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області щодо зменшення основного розміру його пенсії за рахунок виплати з 05.03.2019 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року та відмови у перерахунку основного розміру його пенсії починаючи з 01.04.2019 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення за відповідною (аналогічною) посадою, зазначених у довідці Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № ХЗ 48413 від 05.07.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області провести перерахунок та виплату йому пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) з 05.03.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії та з 01.04.2019 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення за відповідною (аналогічною) посадою, зазначених у довідці Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № ХЗ 48413 від 05.07.2021.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що звернувся до відповідача із проханням переглянути своє рішення та провести такий перерахунок та виплату пенсії у розмірі встановленому при здійсненому перерахунку пенсії від вказаних сум грошового забезпечення починаючи з 01.01.2018 та здійснювати її виплату у 100% суми підвищення пенсії та з 01.04.2019 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення за відповідною (аналогічною) посадою, зазначених у довідці Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, однак отримав відмову мотивовану посиланням на п.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Відмову відповідача у перерахунку пенсії позивачу, із посиланням на Порядок 3-1 (як підзаконного нормативного акту) у сукупності з тривалим (понад 2 роки) неправильним нарахуванням пенсії, представник позивача вважає намаганням звузити конституційні права позивача, встановлені ст.ст.59.131-2 Конституції України та штучним відтягненням процесу перерахунку та виплати належного йому розміру пенсії.

Відповідно до ухвали судді від 09.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного письмового провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

21.09.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

З`ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що позивач відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон №2262-XII) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за вислугу років.

Як вказано позивачем у позовній заяві з 01.01.2018, після проведеного перерахунку пенсійного забезпечення її виплата здійснювалася з 01.01.2018 у розмірі 50 відсотків суми підвищення, з 01.01.2019 - 75 % суми підвищення, а з 01.01.2020 - 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Не погоджуючись із розстроченням перерахованого пенсійного забезпечення, представник позивача звернувся до відповідача із заявою щодо виплати пенсії у повному підвищеному розмірі та здійснення доплат недоплаченої суми основного розміру пенсії.

Разом з тим, представник позивача просив відповідача здійснити перерахунок пенсії із врахуванням оновленої довідки Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № ХЗ 48413 від 05.07.2021 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення за відповідною (аналогічною) посадою, зазначених у такій.

У відповідь, суб`єкт владних повноважень листом "Про надання інформації" №06000203-8/53583 від 21.07.2021 роз`яснив представнику позивача про те, що для розгляду питання проведення перерахунку пенсії необхідно особисто ОСОБА_1 звернутися із відповідною заявою до відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян (сервісний центр).

Таким чином, будь-якої відмови щодо здійснення перерахунку пенсії позивача Пенсійним фондом не надано, у відповідь на заяву представника позивача суб`єктом владних повноважень надано лист роз`яснювального (інформаційного) характеру, щодо порядку призначення (перерахунку) пенсійного забезпечення.

Представник позивача не погоджуючись із діями відповідача ініціював вирішення спору у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за наступне вказати наступне.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Стала практика ЄСПЛ сформулювала підхід відповідно до якого, нормативні положення слід тлумачити саме у такий спосіб, який забезпечував би максимально ефективний захист прав людини. При цьому, ЄСПЛ визнає, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy) (№1), №36813/97, п.190 та 191).

Пункт 19 частини 1 статті 4 КАС України, передбачено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд вважає за необхідне наголосити, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Разом з тим, порушення такого права має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України").

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, у рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (пункт 4.1 мотивувальної частини вищевказаного рішення).

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що має право на захист лише особа, стосовно якої суб`єктом владних повноважень прийнято рішення, вчинено дію чи допущено бездіяльність.

Так, як вже зазначалося та свідчать матеріали справи, відповідачем у отриманому представником позивача листі "Про надання інформації" від 21.07.2021 надано лише роз`яснення щодо способів звернення із заявою про здійснення перерахунку пенсії. При цьому, безпосередньої відмови у здійсненні такого суб`єктом владних повноважень не винесено, що у свою чергу свідчить про відсутність порушеного права позивача та безпідставністю заявлених позовних вимог.

Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, в даному випадку представником позивача обрано неналежний спосіб захисту прав позивач, що у свою чергу є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат, підлягає розгляду відповідно до положень ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 77, 90, 139, 241-246, 263 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст.255 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 22 листопада 2021 р.