Справа № 420/13527/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (; адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044), Одеського міського відділення Фонду соціального страхування України (; вул. Івана Франка, 55, м. Одеса, 65049) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, у якій позивачка просить суд:

визнати протиправним багаторічне порушення Головним управлінням ДПС в Одеській області пп.3, 4 розділу VI «Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на державне соціальне страхування»;

зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області провести перерахунок ЄСВ ОСОБА_1 згідно з п.4 ч.1 ст.7 Закону №2464;

зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області відшкодувати ОСОБА_1 збитки в розмірі 138019,77 грн., що виникли в результаті грубого порушення працівниками ГУ ДПС пп.3, 4 зазначеної вище інструкції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30.07.2021 року о 14:13:25 справа №420/13527/21 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 04.08.2021 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності надання належним чином засвідчених копій письмових доказів, доданих до позовної заяви, у відповідності до кількості учасників справи, надання до суду уточненої позовної заяви із приведеними у відповідність позовними вимогами згідно п.4 ч.1 ст.5 КАС України. Крім цього, в ухвалі вирішено питання про звільнення позивачки від сплати судового збору.

20.08.2021 року за вх.№45871/21 від позивачки надійшли належним чином засвідчені копії письмових доказів, доданих до позовної заяви, у відповідності до кількості учасників справи. У заяві позивачка також вказала, що порушення Інструкції відповідачем полягає у несвоєчасному прийнятті вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Також 20.08.2021 року за вх.№45872/21 від позивачки надійшли доповнення до заяви від 30.07.2021 року, у якій позивачка заявила додаткову вимогу до Одеського міського відділення ФССУ, а саме просить суд зобов`язати Одеське міське відділення ФССУ оплатити ОСОБА_1 тимчасову непрацездатність в період з вересня 2018 року по березень 2021 року в розмірі мінімальної заробітної плати за вирахуванням суми, яку в цей період вона отримала від Управління соціального захисту населення Суворовського району (33746 грн.).

Ухвалою суду від 25.08.2021 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду уточненої позовної заяви із приведеними у відповідність позовними вимогами згідно п.4 ч.1 ст.5 КАС України в частині вимог, заявлених до Одеського міського відділення ФССУ.

15.09.2021 року за вх.№50411/21 від позивачки надійшла заява на виконання ухвали суду, згідно якої вона додатково до первинних вимог просить суд зобов`язати Одеське міське відділення ФССУ солідарно з ГУ ДПС відшкодувати їй шкоду, заподіяну в результаті грубого порушення ГУ ДПС пп.3, 4 розділу VI «Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 року, і відмовою ОМВ ФССУ частково оплатити їй тимчасову непрацездатність в період до 10.03.2021 року у зв`язку із вагітністю, пологами та доглядом за дитиною до 3-х річного віку.

Вказаним усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження згідно ст.262 КАС України без повідомлення сторін.

В обґрунтування вимог уточненого позову позивач вказує, що у червні 2021 року вона звернулась до податкового органу із заявою, у якій просила провести реструктуризацію суми заборгованості з ЄСВ, яка сформувалась станом на момент її звернення у сумі 37788,47 грн. Нарахування боргу, як було встановлено позивачкою, здійснювалось з підстави перебування на обліку податкового органу як фізичної особи-підприємця та нарахування суми єдиного внеску щомісячно у розмірі мінімальних внесків. Позивачка із вказаним не погоджується та вважає, що контролюючим органом при нарахуванні їй суми боргу було допущено протиправну бездіяльність в частині своєчасного направлення податкової вимоги про сплати боргу по ЄСВ у 2016 році. Позивачка вказує, що її обізнаність на той момент про наявність боргу та факт, що її підприємницьку діяльність не припинено, слугувала б підставою для сплати боргу у значно меншій сумі. Натомість, оскільки податковий орган не повідомив її про нарахування ЄСВ у розмірі мінімального внеску щоквартально, станом на теперішній момент, сума боргу складає 37788,47 грн. Також позивачка вказує, що за таких обставин вона б отримувала допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, і саме з такої суми необхідно б було нараховувати ЄСВ. Тому вона просить суд нарахувати їй суму такої допомоги, а заборгованість з ЄСВ вирахувати із суми отриманої допомоги.

У відзиві на позовну заяву (від 08.10.2021 року за вх.№55571/21) представник Головного управління наполягає, що достатньою підставою для нарахування грошового зобов`язання зі сплати ЄСВ у розмірі мінімального внеску є те, що позивач перебуває на обліку податкового органу як фізична особа-підприємець, а сума заборгованості розрахована із наявних у податкового органу відомостей.

04.10.2021 року за вх.№54279/21 від представника Одеського міського відділення Фонду соціального страхування України надійшов відзив на позовну заяву, де вказано, що позивачка не зверталась із заявою про призначення їй допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, тобто свідомо не реалізувала своє право на таку допомогу. При цьому, позивачка у вказаний період отримувала виплату на народження дитини від Управління соціального захисту населення Суворовського району м.Одеси. Заявлена ж позивачкою сума допомоги є необґрунтованою та базується виключно на позиції позивачки щодо необхідності сплати таких сум.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 24.07.2015 року перебувала на обліку як фізична особа-підприємець та здійснювала господарську діяльність за наступними видами:

47.65 Роздрібна торгівля іграми та іграшками в спеціалізованих магазинах (основний);

47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах;

47.51 Роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах;

47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах;

47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах

Згідно відомостей ЄДР 10.03.2021 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності, номер запису: 002117158, підстава: власне рішення.

18.11.2020 року за №Ф-12214-51 Головним управлінням ДПС в Одеській області складено податкову вимогу про сплату боргу по ЄСВ у сумі 35588,47 грн. (а.с.27).

Станом на лютий 2021 року сума боргу склала 37788,47 грн.

При цьому, у період з вересня 2018 року по теперішній момент позивачка отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини, яка сплачується позивачці Управлінням соціального захисту населення Суворовського району м.Одеси (а.с.21-24).

17.06.2021 року позивачка звернулась до відповідачів із заявою, у якій просила Головне управління ДПС в Одеській області провести перерахунок ЄСВ, а Фонд - нарахувати їй суму допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами (а.с.17-18).

Листом від 07.07.2021 року Головне управління повідомило про відсутність підстав для перерахунку суми ЄСВ (а.с.19-20).

Не погоджуючись із вказаним, позивачка звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі також - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю "працівник". Згідно з цією нормою це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини.

Відповідно до абзацу першого пункту 1, 2 та 4 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

- для платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами;

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та факті реєстрації особи як фізичної особи-підприємця, хоча особа фактично підприємницьку діяльність не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для правового висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, фізичні особи-підприємці та отримують від цієї діяльності дохід. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, підприємницьку, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Подібна правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19).

Як убачається з матеріалів справи, Головне управління ДПС в Одеській області щомісячно здійснювало нарахування ОСОБА_1 ЄСВ у розмірі мінімального внеску, а саме:

січень 2019 року - 2457,18 грн.;

квітень 2019 року - 2754,18 грн.;

липень 2019 року - 2754,18 грн.;

жовтень 2019 року - 2754,18 грн.

січень 2020 року - 2754,18 грн.

квітень 2020 року - 2078,12 грн.;

липень 2020 року - 1039,06 грн.;

жовтень 2020 року - 3178,12 грн.;

січень 2021 року - 2200 грн. (а.с.59-61).

При цьому, самостійне нарахування сум ЄСВ Головним управлінням здійснювалось у розмірі мінімального внеску, що є свідченням того, що податковому органу не було відомо про отримання доходу позивачем від здійснення підприємницької діяльності.

Як встановлено судом із відомостей ЄДР, ОСОБА_1 з 24.07.2015 року перебувала на обліку як фізична особа-підприємець та здійснювала господарську діяльність. 10.03.2021 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності, номер запису: 002117158, підстава: власне рішення.

Тобто, у період з 24.07.2015 року по 10.03.2021 року позивачка перебувала на обліку як фізична особа-підприємець.

Позивачка стверджує, що її обізнаність на той момент про наявність боргу та факт, що її підприємницьку діяльність не припинено, слугувала б підставою для сплати боргу у значно меншій сумі. Натомість, оскільки податковий орган не повідомив її про нарахування ЄСВ у розмірі мінімального внеску щоквартально, станом на теперішній момент, сума боргу складає 37788,47 грн.

За цих же міркувань, позивачка, будучи фізичною особою-підприємцем, могла б отримувати допомогу у зв`язку із пологами та вагітністю, а сума ЄСВ вираховувалась із суми такої допомоги.

При цьому, позивачка вказує, що у разі дотримання Головним управлінням положень пп.3, 4 розділу VI «Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на державне соціальне страхування» та направлення податкової вимоги ще у лютому 2016 року, вона б:

або дізналась про те, що її реєстрацію як ФОП не припинено, і вчинила б дії для внесення відповідних відомостей ;

або б отримувала допомогу у зв`язку із пологами та вагітністю.

Згідно зазначених пунктів Інструкції до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Суд із такими доводами позивачки не погоджується, адже заявлені позовні вимоги ґрунтується на припущенні, що б ОСОБА_1 могла зробити за умови направлення їй податкової вимоги. При цьому, визнати, що позивачка б вчинила дії, про які вона вказує вище, суд не має жодних фактичних підстав.

Фактичні обставини, які встановлені судом, наступні:

у період з 24.07.2015 року по 10.03.2021 року позивачка перебувала на обліку як фізична особа-підприємець;

позивачка не зверталась із заявою про призначення та виплату їй допомоги у зв`язку із пологами та вагітністю.

При цьому, в обов`язок Головного управління ДПС законом не ставиться повідомлення особи про необхідність про припинення реєстрації ФОП тощо. Про наявний статус позивачка мала знати сама, оскільки це безпосередньо стосується її прав та обов`язків, а несвоєчасне припинення підприємницької діяльності не є бездіяльністю відповідача. До того ж, судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність перешкод у доступі позивачки до облікових відомостей платника податку.

Суд констатує, що нарахування суми ЄСВ за спірний період є наслідком недбалості самого платника податку, яка після подання заяви про припинення підприємницької діяльності та фактичного припинення такої діяльності не переконалася у проведенні державної реєстрації припинення підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, помилково пов`язуючи свою переконаність із неотриманням від ГУДПС в Одеській області вимоги про сплату боргу.

В частині ж вимог, звернених до Одеського міського відділення Фонду соціального страхування України, суд констатує, що позивачка із заявою про призначення та виплату їй допомоги у зв`язку із пологами та вагітністю не подавала.

Комплексно аналізуючи вказані обставини, суд доходить висновку, що навіть з у рахуванням проведення Головним управлінням дій щодо перерахунку суми ЄСВ відсутні розраховані уповноваженим на те органом суми допомоги, на підставі яких можливо було б визначити іншу суму ЄСВ.

Також суд звертає увагу, що податкова вимога від 18.11.2020 року за №Ф-12214-51 про сплату боргу по ЄСВ у сумі 35588,47 грн. є чинною і позивачкою у встановленому законом порядку не оскаржена.

Таким чином, з урахуванням встановлених фактичних обставин, які підтверджено документально, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, у Фонду відсутні підстави для нарахування сум допомоги, а нарахування зобов`язання по ЄСВ податковим органом проведено на підставі наявних та дійсних відомостей про платника податку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі "Компанія "Вестберга таксі Актіеболаг" та Вуліч проти Швеції" визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, а аргументи ОСОБА_1 відхиляє з вищенаведених мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачку звільнено від сплати судового збору на підставі ухвали від 04.08.2021 року, інші витрати для цілей розподілу відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (; адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044), Одеського міського відділення Фонду соціального страхування України (; вул. Івана Франка, 55, м. Одеса, 65049) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України, безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян