Справа № 520/15211/21
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2021 р. № 520/15211/21
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6,м. Київ,03168) Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Коцарська, буд. 56,м. Харків,61052) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в якому з урахуванням уточненого адміністративного позову, просить суд:

1. Визнати протиправним п.І.VII Протоколу № 10 засідання Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань про повернення заяви від 02 липня 2020 року про відновлення статусу учасника бойових дій та заміну посвідчення учасника бойових дій.

2. Зобов`язати Комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань вчинити дії щодо розгляду заяви про відновлення ОСОБА_1 , статусу учасника бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка.

3. Зобов`язати Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної політики направити до Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань заяву від 02 липня 2020 року із додатками для розгляду по суті.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідачів є неправомірними. Міністерством оборони України протиправно відмовлено у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Ухвалою суду від 03.09.2021 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачам надати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Представником відповідача - Міністерством оборони України, 15.09.2021 року надано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що документи ОСОБА_1 щодо отримання дублікату посвідчення учасника бойових дій, замість втраченого ІНФОРМАЦІЯ_1 були направлені на розгляд Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчислені або на пільгових умовах за вихідним від 19.05.2021 року № 3138. Зазначено, що на даний час витяг з протоколу засідання Комісії Міністерства Оборони України, щодо розгляду документів позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходив. З огляду на вищезазначене, відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Представником відповідача - Міністерством оборони України, також 27.09.2021 року надано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем не було надано вищевказаних документів на підтвердження своєї участі в бойових діях на території іншої держави. У наданих до розгляду документах було відсутнє підтвердження участі заявника у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Афганістану. Відповідно до Архівної довідки Федеральної прикордонної служби Російської Федерації від 17.04.2004 року № Б-2007, в документах військової частини НОМЕР_1 за 1981-1983 роки даних про знаходження ОСОБА_1 на території Республіки Афганістан не відображено. Згідно Архівної довідки Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 03.03.2020 року № 21/59/Б-905 в журналі з листуванням про відбправку пільгових довідок військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 . які приймали участь у бойових діях на території Республіки Афганістан за 1987 рік. ОСОБА_1 не значиться. У справах з листуванням по КПП, спискам військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , перетинавших кордон в період з 1982 по 1984 роки, ОСОБА_1 не значиться. В наказах командира військової частини НОМЕР_1 за 1982 - 1983 роки даних про знаходження на території Республіки Афганістан ОСОБА_1 не знайдено. В Книгах видачі пільгових посвідчень військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 не значиться. Таким чином, вищезазначені ОСОБА_2 довідки не тільки не підтверджують участі ОСОБА_1 в бойових діях, а навпаки вказують на те, що позивач взагалі не перебував в той час на території Республіки Афганістан. Також, факт видачі посвідчення «Учасника війни» також не підтверджується зазначеними архівними довідками. Більш того, військовослужбовцям військових частин прикордонних військ (в тому числі військової частини НОМЕР_2 ), які приймали участь у бойових діях, вручалися довідки про право на пільги, а не посвідчення «Учасника війни», що також підтверджується документами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Отже, враховуючи зазначені обставини, документи ОСОБА_1 щодо заміни посвідчення учасника бойових дій повернуто на доопрацювання до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. У зв`язку з чим, відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та вважає свої дії законними і правомірними.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , у період з 29.04.1981 року по 27.06.1983 року проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що відносилась до Прикордонних військ КДБ СРСР.

Відповідно до записів трудової книжки: з 29.04.1981 року працював на посаді стрілка згідно з наказом від 29.04.1981 № 133, з 07.09.1981 року на посаді водія-електрика згідно з наказом від 07.09.1981 № 271, з 16.03.1982 року на посаді водій-механік згідно з наказом від 16.03.1982 року № 001.

27.06.1983 року на підставі наказу МО СРСР № 77 від 29.03.1983 року звільнений у запас, після звільнення з 04.07.1983 року перебував на обліку у Балаклійському районному військовому комісаріаті Харківської області.

Також судом встановлено, що відповідно до копії посвідчення від 12.11.1997 року НОМЕР_3 , виданого Балаклійським районним військовим комісаріатом Харківської області, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій. З матеріалів справи вбачається, що оригінал посвідчення позивачем втрачено.

Позивач звернувся з заявою про відновлення статусу учасника бойових дій та отримання посвідчення до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної політики.

19.05.2021 року документи ОСОБА_1 щодо отримання дублікату посвідчення учасника бойових дій замість втраченого ІНФОРМАЦІЯ_1 направлені на розгляд Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчислені або на пільгових умовах.

20.09.2021 року Міністерством Оборони України, документи ОСОБА_1 , разом з витягом із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України повернуто на доопрацювання до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно витягу із протоколу № 10 від 22.07.2021 року, у наданих до розгляду документах було відсутнє підтвердження участі ОСОБА_1 у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Афганістану, за винятком заяв та інших документів свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не передбачені нормативно-правовими актами

Не погодившись з зазначеним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку зазначеним правовідносинам суд, зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» учасниками бойових дій, зокрема, визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1995 №16 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» установлено, що відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються працівники, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР працювали в державах, де в цей період велися бойові дії, якщо вони безпосередньо брали участь у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту). Переліки таких держав та періодів бойових дій на їх території затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 та від 05.08.1994 №530.

Участь громадян, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту) визначається комісіями, що створюються у міністерствах і відомствах, які направляли своїх працівників на роботу в держави, де в цей період велися бойові дії. Якщо працівників направляли на роботу міністерства, відомства колишнього Союзу РСР, а також Української РСР, що згодом були ліквідовані або реорганізовані, комісії створюються у міністерствах, відомствах України, у віданні яких перебувають чи перебували підприємства, установи та організації, з яких відряджалися зазначені працівники.

Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території (далі - Перелік).

Отже підставою для надання військовослужбовцю статусу учасника бойових дій є наявність держав і періодів бойових дій на їх території у цьому Переліку, а також встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України по справі №21-137а14 від 03.06.2014 та у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 по справі №753/22505/17, згідно яких підставою для надання статусу учасника бойових дій є наявність держав і періодів бойових дій на їх території у Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 за №63. Згідно наведеної постанови, колегія суддів Верховного Суду України дійшла висновку, що положення примітки 6 до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 за №63 стосовно можливості визнання осіб учасниками бойових дій після грудня 1979 року поширюється лише на військових фахівців, яких Генеральний штаб Збройних Сил колишнього союзу PCP направляв у країни, на території яких велися бойові дії, і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього союзу PCP про їх особисту участь у бойових діях. Відсутність вищезазначених обставин виключає можливість визнання учасниками бойових дій.

Наказом Міністерства оборони України від 16.04.2020 №122, затверджено Інструкцію про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості (далі - Інструкція) та Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (далі - Положення).

Відповідно до абзаців 1, 2 п. 11 Інструкції, підставою для заміни посвідчення учасника бойових дій є рішення (витяг з протоколу) або завірені в установленому законодавством порядку їхні копії.

У разі відсутності підтверджень органами військового управління та архівними установами рішень про надання особі статусу учасника бойових дій питання підтвердження надання такого статусу приймається Комісією Міноборони. Зазначене оформлюється протоколом Комісії.

Згідно підпункту «а» п.6 Положення, на Комісію Міноборони покладається вирішення питань про визнання: учасниками бойових дій відповідно до пунктів 1 - 5, 7 - 18 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до підпункту 2 пункту 13 Положення, Комісії приймають рішення про надання особам статусу учасника бойових дій на підставі таких документів:

2) для військовослужбовців, які перебували у відрядженні в державах, де в той час велися бойові дії:

заява військовослужбовця або клопотання командира (начальника); рішення Міністра оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України (начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України) про відрядження;

витяг із наказу (по стройовій частині) відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження;

копії посвідчень про відрядження з відповідними відмітками про вибуття та прибуття.

Згідно п.15 Положення, крім документів, зазначених у пунктах 13 - 14 цього Положення, підставами для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни можуть бути такі документи:

оригінали довідок відповідного періоду, підписані й завірені печаткою;

партизанський квиток;

посвідчення учасника підпілля;

посвідчення до знака "За розмінування";

грамоти, фотографії (оригінали);

газетні матеріали періоду, який потребує підтвердження; історичні довідки, документи та інші архівні матеріали;

документи потрібного періоду, де зазначено прізвище, ім`я, по батькові заявника; документи, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інші документи, на підставі яких можна зробити достовірний висновок про участь у бойових діях.

Суд зазначає, що позивачем не було надано вищевказаних документів на підтвердження своєї участі в бойових діях на території іншої держави.

Крім того, у наданих до розгляду документах було відсутнє підтвердження участі заявника у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Афганістану.

Обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпечення бойової діяльності військ на території держав, зазначених в постанові Кабінету Міністрів України період.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі цієї категорії у постанові від 20 травня 2014 року у справі № 21-94а14.

Також, суд зазначає, що позивачем до позовної заяви надано заяви свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак суд вважає зазначені докази неналежними, оскільки вони не відносяться до вичерпного переліку доказів та не підтверджують безпосередньої участі позивачі в бойових діях на території Республіки Афганістан

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, а тому, задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6,м. Київ,03168) Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Коцарська, буд. 56,м. Харків,61052) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.