Справа № 360/3564/21
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3564/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

судді: Кисельової Є.О.,

при секретарі: Суховій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі -ГУНП в Луганській області, відповідач), в якому позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 31.03.2021 по 29.06.2021 в сумі 46620,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до наказу № 158 о/с від 29.03.2021 позивача звільнено з посади оперуповноваженого відділу розкриття злочинів категорії минулих років управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням), з 31.03.2021, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стажем служби в поліції для її виплати - 28 років.

Однак, остаточний розрахунок при звільнені відповідачем фактично проведено з позивачем лише 29.06.2021 у сумі 97217,71 гривень.

Із посиланням на положення статей 47, 116 Кодексу законів про працю України позивач зазначає, що відповідачем при звільненні не виплачена одноразова горошова допомога при звільненні, у зв`язку з чим відповідач має виплатити середній заробіток за кожен день затримки розрахунку, а саме за період з 31.03.2021 по 29.06.2021 в сумі 46620,87 грн.

19.08.2021 до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярії) суду за вхідним реєстраційним номером 27787/2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили у задоволенні позову відмовити з підстав не можливості застосування до даних правовідносин статті 117 Кодексу законів про працю України (арк. спр. 60-65).

Ухвалою суду від 12.07.2021 позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 14-15).

Ухвалою суду від 26.07.2021 продоажено строк для усунення недоліків позовної заяви (арк. спр. 26-27).

Ухвалою суду від 09.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду післяусунення її нелоліків та відкрито провадження у справі (арк. спр. 35-36).

Ухвалою суду від 06.10.2021 витребувано докази у справі (арк. спр. 77-78).

Ухвалою суду від 06.10.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі (арк. спр. 79).

Ухвалою суду від 13.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (арк. спр. 91).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-79,90 КАС України, судом встановлено наступне.

Наказом відповідача від 29.03.2021 № 158 о/с позивача звільнено з посади оперуповноваженого відділу розкриття злочинів категорії минулих років управління карного розшуку Головного управління Національної полліції в Луганській області за пунктуом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням), з 31.03.2021, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 28 років 04 місяців 21 день, у пільговому обьчисленні: 42 роки 08 місяців 08 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 28 років, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 11 діб, встановивши відсоток премії за березень 2021 року 63,76% сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 3523,18 грн (арк. спр. 10).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 97217,71 грн виплачено 29.06.2021 згідно платіжного доручення від 26.06.2021 № 3197. Вказаний факт підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк», наданою позивачем до матеріалів справи, а також платіжним дорученням від 25.06.2021, наданим відповідачем до відзиву на позовну заяву (арк. спр. 12, 44).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначав, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеногоправа, не можуть суперечити принципу рівностіусіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від 8 серпня 2019 року у справі № 813/150/16.

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу).

Статтею 40 КЗпП України встановлено що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої даної статті).

Відповідно до частини четвертої статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Згідно зі статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, з посиланням на постанову від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зазначала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Судом на підставі копії наказу відповідача від 29.03.2021 № 158 о/с встановлено, що позивача звільнено з 31.03.2021.

За вказаних обставин останнім днем служби позивача був 31.03.2021 і в цей день відповідач повинен був повністю розрахуватись з позивачем.

За вказаних обставин середній заробіток за весь час затримки розрахунку повинен розраховуватись з 01.04.2021, а не з 31.03.2021 року, як вказує позивач у позовній заяві.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзаців 3 пункту 2 Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося 31.03.2021, то середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за січень-лютий 2021 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункт 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункт 8 Порядку).

У відповідності до довідки відповідача від 12.10.2021 № 1260/111/22-2021 середньоденна заробітна плата позивача становить 683,98 грн. Вказані суми розраховані за період січень-лютий 2021 року.

Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить: 41038,80 грн. (683,98 грн. х 60 дні (період з 01.04.2021 по 29.06.2021).

Однак, враховуючи співмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, тривалість періоду не проведення повного розрахунку з позивачем під час звільнення, а також принципи добросовісності, розумності та справедливості, приймаючи до уваги те, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, суд вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку до 14363,58 грн (25 % від розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням пропорційного розрахунку).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно із частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом судовий збір сплачено у розмірі 908,00 грн та за наслідками розгляду справи позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у розмірі 454,00 грн згідно ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (, місцезнаходження юридичної особи: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Вілєсова, будинок 1) про про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 15218 (п`ятнадцять тисяч двісті вісімнадцять) гривень 55 копійок, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Луганській області (, місцезнаходження юридичної особи: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Вілєсова, будинок 1) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст повного судового рішення складено 22 листопада 2021 року.

Суддя Є.О. Кисельова