Справа № 520/7347/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 р. Справа № 520/7347/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 27.05.21 по справі № 520/7347/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 ( далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі відповідач , ГУ ДПС у Харківській обл.), в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (далі ППР), винесене ГУ ДПС у Харківській обл., від 20.01.2021 № 5706-2034/659, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 у розмірі 2 366.09 грн за 2019 рік стосовно об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

-визнати протиправним та скасувати ППР, винесене ГУ ДПС у Харківській обл. № 2414-2031/783 від 10.02.2021, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 у розмірі 36 568 грн за 2019 рік стосовно об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

-визнати протиправним та скасувати ППР, винесене ГУ ДПС у Харківській обл. № 2414-2031/782 від 10 лютого 2021 року яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 у розмірі 32 624,65 грн за 2018 рік стосовно об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

-визнати протиправним та скасувати ППР, винесене ГУ ДПС у Харківській обл. № 5706-2034/677 від 20.01.2021, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 у розмірі 36 568 грн за 2019 рік стосовно об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

-визнати протиправним та скасувати ППР, винесене ГУ ДПС у Харківській обл. № 0-2031 від 15.03.2021, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 у розмірі 11 040,01 грн за 2020 рік стосовно об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 .

-визнати протиправним та скасувати ППР, винесене ГУ ДПС у Харківській обл. № 0-2031 від 15.03.2021, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 2 454,78 грн за 2020 рік за об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

-визнати протиправним та скасувати ППР, винесене ГУ ДПС у Харківській обл. № 0-2031 від 15.03.2021, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 у розмірі 20 685,95 грн за 2020 рік стосовного об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 .

-визнати протиправним та скасувати ППР, винесене ГУ ДПС у Харківській обл. № 0-2031 від 15.03.2021, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 у розмірі 6 212,71 грн за 2020 рік стосовного об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 .

-стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській обл. судові витрати у розмірі сплачений позивачем сум судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправними та скасовано оскаржувані ППР.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській обл. на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 7264 грн.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 520/7347/2021 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджував, що з огляду на наявну в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформацію щодо належності ОСОБА_1 на праві власності, зокрема, нежитлові будівлі за адресами: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення № 3, 4 та місця спільного користування № 1, 2) та АДРЕСА_2 (приміщення Е-1 - 44,7 кв.м., Г-1 - 12,3 кв. м, Д-1 - 242,7 кв. м, А-2 - 433,1, Б-1 - 49,7, В-1 - 93,8), та відсутність відомостей про їх функціональне призначення, контролюючий орган діяв на підставі та у межах своїх повноважень.

Апелянт також зазначив , що відповідно до Закону №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-2019» від 29.03.2020 позивача було звільнено від сплати податку на час карантину з 01.03.2020 по 31.03.2020, а також вказав, що позивач не скористався своїм правом, передбаченим пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України), щодо проведення звірки стосовно об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку, розміру загальної площі об`єктів нерухомості, права користування пільгою зі сплати податку, розміру ставки податку нарахованої суми податку.

Апелянт вважав, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив докази та встановив обставини справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення.

17.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Харківській обл.

07.10.2021 на адресу Другого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказував, що твердження апелянта про відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо цільового призначення об`єкту оподаткування (належного позивачу нерухомого майна) спростовуються змістом доданих позивачем до матеріалів справи документами, зокрема, копіями технічних паспортів. Також звертав увагу суду, що апеляційна скарга відповідача не містить правового обґрунтування та жодного аргументу щодо правильності визначеної ним ставку податку на рівні 1%, та, відповідно, жодного доводу про помилковість висновків суду першої інстанції в цій частині. При цьому наполягав, що податковий орган був зобов`язаний застосовувати ставку податку, визначену підпунктом 8 пункту 5 Додатку 1 до рішення Харківської міської ради № 542/17, згідно з яким для об`єктів оподаткування, що належать до інших будівель (до, яких відноситься, на думку позивача, вказане нерухоме майно), застосовується ставка податку у розмірі 0,1%.

Вказав , що чинним законодавством на платника податків не покладено обов`язку позначати в Речовому реєстрі класифікаційні ознаки нерухомого майна та відомості щодо його цільового призначення, саме на податковий орган покладено обов`язок встановлювати цільове призначення нежитлового об`єкта нерухомого майна, застосувавши належну ставку податку, та обов`язок доказування правомірності своїх рішень.

На підставі викладеного, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

08.11.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській обл. призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається у скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу на праві власності, належать будівлі за адресою: місто Харків, Полтавський в`їзд, 4-А: Е-1 - 44,7 кв.м., Г-1 - 12,3 кв. м, Д-1 - 242,7 кв. м, А-2 - 433,1 кв. м, Б-1.- 49,7 кв. м, В-1 - 93,8 кв. м, що в сукупності становить 876,3 кв. м., та нежитлові приміщення 1,2,3,4 за адресою: АДРЕСА_1 , становить 56,7 кв.м.

Податковим органом винесені ППР № 5706-2034/659 від 20.01.2021, № 2414-2031/783 від 10.02.2021, № 2414-2031/782 від 10.02.2021, № 5706-2034/677 від 20.01.2021, № 0-2031 від 15.03.2021, № 0-2031 від 15.03.2021, № 0-2031 від 15.03.2021, № 0-2031 від 15.03.2021, якими позивачу визначено суми податкових зобов`язань за платежем: Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300, за 2018, 2019, 2020 роки у розмірах 2 366,09 грн, 36 568 грн, 32 624,65 грн, 36 568 грн, 11 040,01 грн, 2 454,78 грн, 20 685,95 грн, 6 212,71 грн відповідно.

Вважаючи зазначені ППР протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з неправомірності спірних рішень відповідача з посиланням на безпідставність оподаткування контролюючим органом податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ставкою - 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. площі будівлі, належного позивачу нерухомого майна, оскільки за даними технічного паспорту та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не можливо віднести об`єкти нерухомості за адресами: місто Харків, лиця Данилевського 38-А (нежитлові приміщення № 3, 4 та місця спільного користування № 1, 2) та за адресою: АДРЕСА_2 (приміщення Е-1 - 44,7 кв.м., Г-1 - 12,3 кв. м, Д-1 - 242,7 кв. м, А-2 - 433,1, Б-1 - 49,7, В-1 - 93,8), до готельних або офісних або торгівельних будівель.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначенням, наведеним у ст.265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 п.266.1 ст.261 ПК України).

Як встановлено положеннями пп.266.3.1 та 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом пп.266.5.1 ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1 п.266.2 ст.266 ПК України).

Відповідно до пп.14.1.129 та пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що визначення контролюючим органом ставки податку, яку слід застосовувати до нерухомого майна, як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки в порядку ст. 266 ПК України, має здійснюватися на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з обов`язковим урахуванням місця розташування (зональності) та типу чи категорії такого об`єкту нерухомості.

Так, з наявних в матеріалах справи копій двох технічних паспортів щодо об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: технічний паспорт на цокольному поверсі у будинку АДРЕСА_1 (квартири №№ 31, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , 36, АДРЕСА_7 , місця спільного користування прим. №1 та № 2, нежитлові приміщення № 3,4), технічний паспорт на господарські приміщення № 3 і № 4 на цьому ж цокольному поверсі (площа 5 кв. м та 4,1 кв. м відповідно, функції приміщень - побутове обслуговування квартир і місць загального користування у житловому будинку (приміщення технічного і підсобного призначення), на останній сторінці технічного паспорту зазначено, що площа вказаних приміщень є допоміжною).

При їх дослідженні судовим розглядом встановлено, що приміщення № 3 і № 4 використовуються для побутового обслуговування квартир і місць загального користування у житловому будинку АДРЕСА_1 , зокрема, приміщення № 4 використовується як санвузол (зокрема, для технічного персоналу (прибиральниці, сантехніки тощо), що здійснює прибирання, ремонт місць загального користування та прилеглої до будинку території тощо), а приміщення № 3 - для розміщення відповідного технічного інвентарю і обладнання.

Приміщення № 1 та № 2 є коридорами, за допомогою яких жителі багатоквартирного будинку потрапляють у свої квартири на цокольному поверсі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ані коридори, що є місцем спільного користування для мешканців квартир багатоквартирного будинку, ані нежитлові (вбудовані) приміщення, які є господарськими приміщеннями, не є пристосованими до офісних або готельних або торгівельних будівель і фактично взагалі не можуть бути використані як такі, що являють собою частину житлового фонду (допоміжні приміщення). Це вбачається також із плану вищезазначених приміщень, що є частиною технічних паспортів на ці приміщення .

Можливість використання вказаних приміщень № 1 - № 4 як готельних, офісних чи торгівельних також не слідує із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно що підтверджено довідкою державного реєстру, доданою до матеріалів справи.

Судовим розглядом також встановлено, що Позивач, як власник квартир на цокольному поверсі (квартири АДРЕСА_8 ) сплачує податок за ці квартири як за житлову нерухомість.

Щодо будівель літер Е-1 - 44,7 кв. м, Г-1 - 12,3 кв. м, Д-1 - 242,7 кв. м, А-2 - 433,1 б. м, Б-1 - 49,7 кв. м, В-1 - 93,8 кв. м) за адресою: АДРЕСА_2 , то згідно з відомостями, вказаних у технічних паспортах на ці приміщення, а також у Довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що вказані приміщення не використовуються як готельні, офісні чи торгівельні.

Судовим розглядом встановлено, що у цих будівлях немає нічого, що дозволяло б використовувати їх Позивачем з метою влаштування готелю, торгівельного місця або офісу.

Раніше в цих приміщеннях знаходилися військові склади, тому що вони були : розташовані на території військового містечка № 30 загальною площею 0, 229 га за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено Листом ТВО начальника КЕВ м. Харкова підполковника О.Б. Меншикова .

Згідно із технічними паспортами на будівлі літер Е-1 - 44,7 кв. м, Г-1 - 12,3 кв. м, Д-1 242,7 кв. м, А-2 - 433,І кв. м, Б-1 - 49,7 кв. м., В-1 - 93,8 кв. м) за адресою: АДРЕСА_2 - ці нежитлові будівлі є складами.

Відповідно до Довідок № 168, 169, 170 про проведення комплексу робіт по інвентаризації, складених інженером з інвентаризації нерухомого майна ТОВ «МАШБУДТОРГ» ОСОБА_2 (кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури, виданий Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України, АЕ № 001561) будівлі літер Е-1 - 44,7 кв. м, Г-1 - 12,3 кв. м, Д-1 - 242,7 кв. м, А-2 - 433,Ікв. м, Б-1 - 49,7 кв. м, В-1 - 93,8 кв. м, розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Полтавський Шлях, 4-А, за головним функціональним призначенням класифікуються як склади.

Виходячи із Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженого введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507 склади позначені окремим кодом (1252), відмінним від офісних (код 1220), торговельних (1230) чи готельних ( код 1214) будівель.

Колегія суддів зазначає, що інструментом ідентифікації об`єктів нерухомості в частині їх належності до відповідних типів нерухомого майна є Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року № 507 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної виконавчої влади та всіма суб`єктами господарювання (юридичними фізичними особами) в Україні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі № 822/2624/16, ДК 018-2000 використовується для визначення статусу нежитлового приміщення, від якого залежить ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації на об`єкт нерухомого майна.

Так, в Розділі І Вступ ДК 018-2000 вказано, що будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень, повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Головне призначення повинно бути визначене таким чином:

обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання;

потім будівля класифікується за методом "зверху - вниз". Будівлю спочатку відносять до розділу (один розряд коду), що охоплює всю чи більшу частку всієї її загальної площі. Далі їх відносять до підрозділу (два розряди коду) - житлові будівлі, нежитлові будівлі за найбільшою питомою вагою площі в цій будівлі;

Наступним кроком визначається група (три розряди коду) за найбільшою часткою від загальної площі в межах підрозділу.

Нарешті, вибирається належність будівлі до класу (чотири розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі у межах групи.

Отже, враховуючи наведені положення ДК 018-2000, досліджені судом апеляційної інстанції правовстановлюючі документи та технічну документацію, яка міститься в матеріалах справи, відповідно до яких площа приміщень будівель літер Е-1 - 44,7 кв. м, Г-1 - 12,3 кв. м, Д-1 - 242,7 кв. м, А-2 - 433,Ікв. м, Б-1 - 49,7 кв. м, В-1 - 93,8 кв. м, розташованих за адресою: місто Харків, вулиця Полтавський Шлях, 4-А, за головним функціональним призначенням слід класифікувати як «Склади».

Така класифікація вказаної будівлі підтверджується змістом наявних в матеріалах справи копій технічного паспорту на таку будівлю, плану земельної ділянки та плану поверхів.

При цьому слід зауважити, що відповідачем ані до суду першої ані апеляційної інстанції не надано жодного доказу та не наведено обставин, які б спростовували приналежність вказаних об`єктів нерухомості (нежитлових будівель літер Е-1 - 44,7 кв. м, Г-1 - 12,3 кв. м, Д-1 - 242,7 кв. м, А-2 - 433,Ікв. м, Б-1 - 49,7 кв. м, В-1 - 93,8 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ) до будь-якого іншого типу, відмінного від наведеного судом.

Як зазначалось вище, ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням міської ради, зокрема.

Так, Додатком 1 до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17, яким встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори, встановлено такі ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб: 1) будівлі готельні 1 відсоток; 2) будівлі офісні 1 відсоток; 3) будівлі торговельні 1 відсоток; 4) гаражі 0,1 відсотка; 5) будівлі промисловості та склади - 0,25 відсотка (виключений з року згідно з рішенням Харківської міської ради від 28.11.2018 року № 1284/18, яке набрало законної сили 01.01.2019); 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; 8) інші будівлі 0,1 відсотка.

Виходячи зі змісту вказаного рішення, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1% застосовується до готельних, офісних, торговельних будівель та будівель для публічних виступів.

При цьому слід зауважити, що склади та допоміжні приміщення відсутні у вказаному переліку об`єктів, до яких застосовується така ставка податку (1%).

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи оскаржувані ППР ГУ ДПС у Харківській обл. ППР № 5706-2034/659 від 20.01.2021, № 2414-2031/783 від 10.02.2021, № 2414-2031/782 від 10.02.2021, № 5706-2034/677 від 20.01.2021, № 0-2031 від 15.03.2021, № 0-2031 від 15.03.2021, № 0-2031 від 15.03.2021, № 0-2031 від 15.03.2021, якими позивачу було винесено відповідачем на підставі самостійно визначених ним грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірах 2 366,09 грн, 36 568 грн, 32 624,65 грн, 36 568 грн, 11 040,01 грн, 2 454,78 грн, 20 685,95 грн, 6 212,71 грн відповідно, обрахованих у зв`язку із застосуванням до належного позивачу на праві власності нежитлового приміщення ставки податку у розмірі 1%.

При цьому відповідачем не надано жодного доказу віднесення належних ОСОБА_1 нежитлових приміщень до будь-якої з вказаних вище категорій будівель (готельних, офісних, торговельних будівель та будівель для публічних виступів) та ніяким чином не обґрунтовано застосування ним саме такої ставки податку у розмірі 1% до вказаної будівлі.

Доводи апелянта про не відображення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо типу та функціонального призначення нежитлових будівель за адресою: місто Харків, Полтавський в`їзд, 4-А: Е-1 - 44,7 кв. м., Г-1 - 12,3 кв. м, Д-1 - 242,7 кв. м, А-2 - 433,1 кв. м, Б-1.- 49,7 кв. м, В-1 - 93,8 кв. м, що в сукупності становить 876,3 кв. м., та нежитлові приміщення 1,2,3,4 за адресою: АДРЕСА_1 , становить 56,7 кв. м., не спростовують обов`язку відповідача за відсутності такої інформації, вжити заходів, спрямованих на з`ясування типу (цільового призначення) вказаної будівлі для визначення розміру ставки податку, та не наділяють контролюючий орган правом на власний розсуд, без законного на те обґрунтування, визначати будь-яку ставку податку.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності підстав для застосування при визначенні ставки податку до об`єкту нерухомого майна (належного позивачу нежитлового приміщення) у розмірі 1% контролюючим органом ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанцій не надано.

Отже, враховуючи відсутність у встановлених законодавством джерелах чітких відомостей, необхідних для ідентифікації, зокрема, типу відповідного об`єкта нерухомості, що є обов`язковим для визначення ставки податку, у відповідача були відсутні будь-які підстави при обчисленні позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки застосовувати ставку у розмірі 1%.

В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач правомірності своїх рішень належним чином не довів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних ППР № 5706-2034/659 від 20.01.2021, № 2414-2031/783 від 10.02.2021, № 2414-2031/782 від 10.02.2021, № 5706-2034/677 від 20.01.2021, № 0-2031 від 15.03.2021, № 0-2031 від 15.03.2021, № 0-2031 від 15.03.2021, № 0-2031 від 15.03.2021, якими позивачу визначено суми податкових зобов`язань за платежем: Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300, за 2018, 2019, 2020 роки у розмірах 2 366,09 грн, 36 568 грн, 32 624,65 грн, 36 568 грн, 11 040,01 грн, 2 454,78 грн, 20 685,95 грн, 6 212,71 грн відповідно, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ПК України, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави для скасування зазначених податкових повідомлень-рішень.

Посилання апелянта на наявність права у позивача на проведення звірки стосовно об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності такого платника податку, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки рішення податкового органу, як суб`єкта владних повноважень повинно бути обґрунтованим, прийнятим з урахуванням всіх обставин, що мають значення для справи.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року по справі № 520/7347/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін В.Б. Русанова