Справа № 120/930/21-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/930/21-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик В.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

03 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача - Пізюка О.В.

представника відповідача - Олійник Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Барлінек Інвест" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Барлінек Інвест" звернулось до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 22.01.2021 року № 0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2020 року та № 0 про зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, сторона відзначила про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, допустивши при цьому не повне з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи.

Так, на переконання апелянта, позивачем не підтверджено реальність вчинення за перевіряємий період господарських операцій з власними контрагентами.

Відповідачем відзначено, що наявність у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальників, не є безумовними доказами реальності господарських операцій позивача з його контрагентами, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, яка міститься у вказаних документах.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив доводи податкового органу та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши в силі рішення Вінницького окружного адміністративного суду.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтвердив в повному обсязі та за обставин, викладених в ній, просив задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено наступні обставини.

18.12.2020 року на підставі наказу Офісу великих платників податків ДПС від 19.11.2020 №1349, виданого у відповідності до п.п. 2.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Барлінек Інвест" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 19.10.2020 № , від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатом проведеної перевірки, контролюючим органом складено Акт №783/28-10-53-10/34004579 від 18.12.2020 року, в якому встановлено факти завищення ТОВ "Барлінек Інвест" суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, на 2204933 грн., та від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 625270 грн., чим порушено п. 198.1, п.198.2, п. 198.3, статті 198, п. 200.1, п. 200.4 статті 200, п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

На підставі вищезазначеного Акту, 22.01.2021 року Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято податкове повідомлення-рішення №0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2020 року на суму 2204933 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 551233,25 грн., а також податкове повідомлення-рішення №0 про зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 625270 грн.

Вказані обставини стали підставою звернення позивачем з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що долучені до матеріалів справи первинні бухгалтерські документи є достатніми та належними доказами фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

При цьому, на думку суду першої інстанції, контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку обставинам справи в межах доводів і вимог апеляційної скарги у відповідності до ст. 308 КАС України, відзначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює та визначає ПК України.

Так, підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Згідно пп.14.1.181п.14.1ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно з пунктами 198.1, 198.2 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України - не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Таким чином, витрати для цілей визначення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Аналізуючи вищевказані норми, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Відтак, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Як вбачається з матеріалів даної справи, доводи апеляційної скарги, в першу чергу, грунтуються на узагальненій податковій інформації про контрагентів позивача, що міститься в ITC "Податковий блок", і відповідно якою керувалися посадові особи контролюючого органу під час складання Акту перевірки.

Суд апеляційної інстанції заперечує достатність та належність вказаних доказів.

Система автоматизованого співставлення податкового кредиту та зобов`язань у розрізі контрагентів, декларацій по податку на додану вартість до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відноситься, а отже отримані з неї дані не є належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операції безпосередньо платника податків, зокрема позивача та доказом несплати ним податку.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Така правова позиція підтверджується висновками Верховного Суду, які містяться у постановах від 15.03.2019 року у справі №815/3276/15 та від 21.06.2019 року у справі №803/817/14.

На переконання судової колегії, лише самого аналізу звітності недостатньо для доведення неможливості вчинення контрагентами позивача дій, які становлять зміст оскаржуваної господарської операції через, так звану, відсутність у контрагентів позивача достатніх матеріально - технічних і трудових ресурсів, якщо в межах перевірки позивача відповідачем фактично не досліджувалась можливість залучення постачальниками позивача матеріально - технічних, трудових та виробничих ресурсів шляхом укладення цивільно - правових угод або використання інших не заборонених законом форм діяльності у період поставок ТМЦ.

Як встановлено в ході розгляду справи, висновок контролюючого органу щодо завищення позивачем суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню та завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, ґрунтується на нереальності здійснення операцій з придбання ТМЦ у ТОВ "Біопласт-Захід", ТОВ "Кедр-Віталл" та ТОВ "Юк-Кристал", неможливістю встановлення походження товару номенклатури "ламель ясенева" отриманого позивачем від ТОВ "Кедр-Віталл" та номенклатури "дошка сосни, смереки, брус смереки" отриманого позивачем від ТОВ "Юк-Кристал", неможливістю прослідкувати ланцюга постачання ТМЦ зі сформованим ПДВ та відсутністю у контрагентів позивача достатніх матеріально-технічних і трудових ресурсів на виготовлення ТМЦ.

Так, надаючи правову оцінку щодо нереальності господарських операцій з придбання у ТОВ "Біопласт-Захід" ТМЦ, судова колегія відзначає наступне.

21.08.2020 року між ТОВ "Барлінек Інвест", як покупцем, та ТОВ "Біопласт-Захід", як постачальник, укладено договір поставки №2108/АФ, згідно умов якого постачальник зобов`язується на умовах визначених цим договором передати (поставити) вироби з поліетилену, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар. Найменування, загальна кількість і асортимент (номенклатура) товару встановлюється в замовленні покупця та у документі на відпуск (видатковій накладній), які, після їх оформлення стають невід`ємними частинами даного Договору. Асортимент та ціна товару, за якою постачальник зобов`язується його поставити в межах даного Договору, можуть бути зазначені в рахунках (рахунках-фактурах), які після їх заповнення стають невід`ємними частинами даного договору. Оплата покупцем товару за цінами, вказаними в рахунках (рахунках-фактурах), вважається конклюдентною згодою з вказаними цінами, враховуючи попереднє погодження вартості. Загальна сума Договору складає 2000000 грн. з ПДВ. Вартість кожної окремої партії Товару зазначається у замовленні, видатковій накладній та рахунку. Оплата здійснюється банківським переказом на рахунок постачальника в українських гривнях. Покупець зобов`язаний оплатити вартість Товару не пізніше 21 календарного дня з моменту отримання Товару.

У період з 01.09.2020 року по 29.09.2020 року ТОВ "Біопласт-Захід" на замовлення ТОВ "Барлінек Інвест" та на виконання умов вищевказаного договору здійснило поставку товару загальної вартості 1005152,67 грн., в тому числі ПДВ 167525,45 грн.

Дана обставина підтверджена наданими позивачем та наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

При цьому, як встановлено судом, доставка товару здійснювалась автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_1 на адресу позивача ( АДРЕСА_1 ), що засвідчується належним чином оформленими товарно-транспортними накладними, копії яких є в матеріалах справи.

Надаючи оцінку питанню відсутності інформації в ЄРПН про придбання позивачем у ФОП ОСОБА_1 послуг з перевезення, судова колегія відзначає, що відповідачем не враховано той факт, що вказаний реєстр містить інформацію виключно стосовно операцій з платниками ПДВ, а також тих операцій, за якими зареєстровано податкові накладні.

Наразі, апелянтом не надано доказів в підтвердження того, що ФОП ОСОБА_1 є платником ПДВ та не перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Окрім того, вказані доводи податкового органу спростовуються Договором №1012/2019 на надання транспортно-експедиційних послуг від 10.12.2019 року, укладеним між "ТОВ Біопласт-Захід" та ФОП ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на те, що ФОП ОСОБА_1 здійснює діяльність у сфері туристичних агентств, а тому не могла бути перевізником, судова колегія також відхиляє, оскільки, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним із видів економічної діяльності ОСОБА_1 , відповідно до коду за КВЕД - 52.29 є Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту. При цьому, економічна діяльність "Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту", зокрема, включає в себе : експедицію вантажів; організацію перевезень залізничним, автомобільним, водним або авіаційним транспортом; організацію групових або індивідуальних відправлень вантажів (у т.ч. вивіз і доставку вантажів, а також компонування партій); видачу й одержування транспортної документації та накладних.

Стосовно розрахунків за отриманий позивачем від ТОВ "Біопласт - Захід" товар, то останні, згідно пункту 4.3 Договору поставки №2108/АФ, здійснено у безготівковій формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Щодо походження поставленого ТОВ "Біопласт-Захід" на адресу позивача товару, то судова колегія звертає увагу на наступне.

Як було наголошено представником позивача, задля належного виконання зобов`язань ТОВ "Барлінек Інвест" з поставки готової продукції (паркетної дошки) до кінцевого споживача, підприємству обов`язково необхідно виконати операції з пакування продукції, в тому рахунку і в поліетиленову плівку, яка підприємством закуповується для вказаних цілей.

Одним з постачальників поліетиленової плівки у вересні 2020 року було ТОВ "Біопласт Захід".

У відповідності до досліджених судом товаросупровідних документів, поліетиленові вироби вказаного постачальника зазначались як "полотно ВТ ТЗ 0,035Х660; 0,035Х800; рукав ВТ 0,070Х (1500*2), а правовою підставою для вказаних поставок відзначався вищевказаний Договір поставки №2108/АФ від 21.08.2020 року.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо відсутності у ТОВ "Біопласт-Захід" достатніх матеріально-технічних і трудових ресурсів на виготовлення ТМЦ, то судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність останніх та таких, що в повному обсязі спростовуються матеріалами справи, а саме, наданими договорами купівлі-продажу обладнання, укладених ТОВ "Біопласт-Захід" з ТОВ "Біопластик ЛТД", наказом ТОВ "Біопласт-Захід" №16-к від 31.08.2020 року про затвердження штатного розкладу товариства з 01.09.2020 року, податковими розрахунками про сплату сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, паспортами якості поставленого товару № №0109/20, 0309/20, 1509/20,1609/20, 2309/20 та 2909/20.

Крім того, як засвідчується Актом №ЛВ10015/411/ПД/АВ від 16.07.2021 року позапланової перевірки ТОВ "Біопласт - Захід", проведеної ГУ Держпраці у Львівській області, факту порушення товариством вимог законодавства в сфері праці не виявлено.

Що стосується тверджень відповідача про неможливість відвантаження ТОВ "Біопласт-Захід" ТМЦ зі складу, що знаходиться за адресою вул. Стрийська, 45, м. Львів, то такі, на переконання судової колегії, не можуть свідчити про нереальність господарської операції та, відповідно про порушення позивачем податкового законодавства.

До того ж, вказані твердження зроблено відповідачем виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних, яка по суті носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Таким чином, аналіз первинних документів, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, свідчить про фактичне виконання умов договору укладеного з контрагентом - ТОВ "Біопласт - Захід", отримання від контрагента ТМЦ та відображають зміст господарської операції. Видаткові накладні, обов`язкова наявність яких була зазначена в укладеному договорі, містять найменування товару, його кількість, вартість, в тому числі податок на додану вартість. В акті перевірки підтверджена реєстрація контрагентом позивача податкових накладних в ЄРПН, що є підставою для відображення відповідних сум ПДВ у податковій звітності. Жодних розбіжностей у змісті видаткових накладних та податкових накладних, рахунках-фактурах, розрахункових документів тощо, контролюючим органом не встановлено.

Щодо доводів апелянта про нереальність господарських операцій з придбання позивачем у ТОВ "Кедр-Віталл" ТМЦ, судова колегія зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 01.09.2017 року між ТОВ "Барлінек Інвест", як покупцем, та ТОВ "Кедр-Віталл", як продавцем, укладено договір купівлі-продажу товарів №281/ЗК, згідно умов якого продавець зобов`язується систематично передавати (продавати) товар покупцю у власність відповідно до специфікації та технічних умов, що є невід`ємними частинами цього договору, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити такий товар. Базисом поставки за цим Договором є DDP м. Вінниця, вул. Чехова 7-В (Інкотермс 2010). Товар передається продавцем покупцю на складі покупця за адресою м. Вінниця, вул. Чехова 7-В. Право власності виникає у Покупця після передачі товару та підписання видаткової накладної. Ціна договору складається з загальної суми всіх партій поставок, здійснених по даному договору. Сторони відповідно цього договору здійснюють взаємні розрахунки щодо суми договору. Ціна товару, що поставляється за цим Договором, визначається по кожній позиції номенклатури у специфікації, що є невід`ємною частиною Договору. Покупець зобов`язується провести оплату переданого продавцем товару після спливу 10-ти банківських днів з дати прийняття товару на складі Покупця. Оплата проводиться на підставі рахунку - фактури виставленого продавцем. У випадку не надання належно оформлених документів зазначених у п.п. 1.5. та 3.1. відлік строку оплати починається з моменту надання належного оформлених документів та/або усунення недоліків. Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання та скріплення печаткою сторін та діє до 31.12.2017 року. Якщо жодна із Сторін не заявить про розірвання даного Договору за 15 днів до його закінчення, Договір вважається пролонгованим ще на один рік.

Виконання умов даного договору підтверджується належним чином оформленими первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи та ретельно дослідженні судом першої інстанції.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вищезазначені первинні документи, які стали підставою для формування позивачем податкового кредиту, в повному обсязі підтверджують фактичне виконання умов договору укладеного позивачем з контрагентом, свідчать про фактичне отримання від контрагента ТМЦ та відображають зміст господарської операції. Видаткові накладні, обов`язкова наявність яких була зазначена в укладеному договорі, містять найменування товару, його кількість, вартість, в тому числі податок на додану вартість. В акті перевірки підтверджена реєстрація контрагентом позивача податкових накладних в ЄРПН, що є підставою для відображення відповідних сум ПДВ у податковій звітності. Жодних розбіжностей у змісті видаткових накладних та податкових накладних, рахунках-фактурах, розрахункових документів тощо, контролюючим органом не встановлено.

Податковим органом в ході розгляду справи протилежного не доведено.

В даному випадку, зважаючи на відсутність даних про вивчення документів щодо технологічного процесу переробки сировини наявними у ТОВ "Кедр - Віталл" технологічним обладнанням, непроведення дослідження їхньої первинної документації на предмет повноти та достовірності відображення в бухгалтерській та податковій звітності даних про джерела та об`єми придбаних і проданих пиломатеріалів, натомість використання під час перевірки наявної в ІТС "Податковий блок" лише звітньо - статистичної інформації, призвело до безпідставного порівняння числових значень різних за своєю суттю одиниць виміру - об`єму (метрів кубічних) з одиницями виміру - площі (метрами квадратними). Таке порівняння призвело до помилкових висновків щодо відсутності у ТОВ "Кедр - Віталл" фактичних запасів (за даними їх звітності) проданої позивачу ламелі ясеневої.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, за даними первинних документів ТОВ "Кедр - Віталл" реалізував позивачу 51734,972 метрів квадратних (одиниці виміру площі - добуток довжини і ширини) ламелі ясеневої. Згідно даних специфікації, товщина проданої ламелі ясеневої становить три міліметри.

Судова колегія дослідила питання співставлення одиниць виміру - об`єму (метрів кубічних) з одиницями виміру - площі (метрами квадратними) та погоджується з доводами позивача, що в разі перерахунку кількості проданої позивачу ламелі ясеневої з квадратних метрів у кубічні, з урахуванням товщини останньої в три міліметри, то об`єм реалізованої ТОВ "Кедр - Віталл" ламелі ясеневої становитиме 155,2049 кубічних метрів (51734,972*0,003).

Таким чином, враховуючи, що відповідно до інформації податкового органу кількість реалізованої ТОВ "Кедр - Віталл" у 2020 році ламелі ясеневої становить 185 кубічних метрів, з яких 155,2049 кубічних метри було реалізовано позивачу, в залишку рахується 29,7951 кубічних метри.

В даному випадку, наведені розрахунки в повному обсязі спростовують висновок відповідача про нереальність господарської операції позивача з купівлі у ТОВ "Кедр - Віталл" ламелі ясеневої і як наслідок - порушення норм податкового законодавства при поданні податкової декларації та уточнень до неї.

Отже, наразі, доводи апелянта про відсутність у ТОВ "Кедр - Віталл" достатньої сировинної бази на виготовлення ТМЦ, судовою колегією відхиляються, оскільки базуються виключно на аналізі інформації, що міститься в ІТС "Податковий блок" по ТОВ "Кедр-Віталл" та не грунтується на безпосередньому дослідженні контролюючим органом фінансово - господарської діяльності даного суб`єкта господарювання, в тому числі щодо наявних обсягів сировини (запасів минулих періодів та їх фактичний стан який міг вплинути на кінцевий об`єм/площу виготовлених ТМЦ).

Що стосується реальності господарських операцій з придбання у ТОВ "Юк Кристал" ТМЦ, то судова колегія зазначає наступне.

05.06.2018 року між ТОВ "Барлінек Інвест", як покупцем, та ТОВ "Юк Кристал", як продавцем, укладено договір купівлі-продажу товарів №300/ЗК, згідно умов якого продавець зобов`язується систематично передавати (продавати) товар покупцю у власність відповідно до специфікації та технічних умов, що є невід`ємними частинами цього Договору, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити такий товар. Базисом поставки за цим Договором є DDP м. Вінниця, вул. Чехова 7-В (Інкотермс 2010). Товар передається продавцем покупцю на складі покупця за адресою м. Вінниця, вул. Чехова 7-В. Право власності виникає у Покупця після передачі товару та підписання акту прийому-передачі. Ціна товару, що поставляється за цим Договором, визначається по кожній позиції номенклатури у специфікації, що є невід`ємною частиною Договору. Покупець зобов`язується провести оплату переданого продавцем товару після спливу 5-ти банківських днів з дати прийняття товару на складі Покупця. Оплата проводиться на підставі рахунку - фактури виставленого продавцем. У випадку не надання належно оформлених документів зазначених у п.п. 1.5. та 3.1. відлік строку оплати починається з моменту надання належного оформлених документів та/або усунення недоліків. Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання та скріплення печаткою сторін та діє до 30.06.2019 року. Якщо жодна із Сторін не заявить про розірвання даного Договору за 15 днів до його закінчення, Договір вважається пролонгованим ще на один рік.

Виконання умов даного договору підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які були дослідженні судом першої інстанції, а їх копії долучені до матеріалів справи.

При цьому, доводи апеляційної скарги щодо неможливості встановлення походження товару придбаного позивачем у ТОВ "ЮК Кристал" в повному обсязі були спростовані судом першої інстанції, позаяк було надана ретельна оцінка факту реальності господарських операцій між ТОВ "ЮК Кристалл" та його постачальником ТОВ "Альянс Форест", який на переконання податкового органу, не має можливості здійснювати поставку дошки смереки та бруса смереки на адресу ТОВ "ЮК Кристалл", оскільки згідно даних ЄРПН ТОВ "Альянс Форест" не здійснювало закупівлю ТМЦ та не володіє будь-яким офісом та складським приміщенням.

Зокрема, встановлено, що ТОВ "Альянс Форест" на законних підставах орендує нежитлову будівлю площею 50 метрів квадратних, що розташована за адресою: Чернівецька область, Глибоцький район, село Йорданешти, вул. Фермерська, 7, у суб`єкта господарювання, який не є платником ПДВ, внаслідок чого вказане приміщення правомірно відзначено в ТТН як реальне місце знаходження ТМЦ перед відправкою позивачу.

Крім того, судом з наданих ТОВ "ЮК Кристалл" копії документів, зокрема договорів купівлі-продажу №61 від 25.08.2020 року та №63 від 05.01.2021 року, встановлено, що ТОВ "ЮК Кристалл" здійснив закупувлі пиломатеріалів хвойних (брус, дошка) у ФОП ОСОБА_2 , який не є платником ПДВ.

Пунктом 3.1. укладених між вказаними суб`єктами договорів купівлі-продажу пиломатеріалів відзначено, що поставка товару здійснюється автомобільним транспортом за адресою вказаною покупцем на склад третьої особи, з якою у покупця існують господарські відносини.

У відповідності до договору купівлі - продажу №07/20 від 01.07.2020 року, ФОП ОСОБА_2 здійснює закупівлю пиломатеріалів у ФОП ОСОБА_3 , який не є платником ПДВ. При цьому пунктами 3.1 та 3.2 вказаного договору відзначено, що поставка товару здійснюється автомобільним транспортом за адресою вказаною покупцем на склад третьої особи, з якою у покупця існують господарські відносини. Погрузка товару здійснюється за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору на переробку давальницької сировини від 01.07.2020 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 , який не є платником ПДВ, Замовник (ФОП ОСОБА_2 ) замовив переробку лісоматеріалів круглих хвойних порід у готову продукцію - дошку обрізну хвойних порід.

Пунктом 4.3 вказаного договору передбачено, що пунктом здачі - приймання є АДРЕСА_3 .

Отже, аналіз юридичної структури вищевказаних договорів свідчить про правомірне зазначення ТОВ "ЮК Кристал" у виписаних товарно - транспортних накладних місць навантаження пиломатеріалів, а саме місце їх фактичного знаходження на момент відправлення до позивача.

Судом першої інстанції вказані факти були ретельно дослідженні в ході розгляду справи, а податковим органом в ході апеляційного провадження не спростовані.

Інші доводи апеляційної скарги податкового органу судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки не стосуються предмету розгляду даної справи.

Також, судова колегія зазначає про безпідставність посилання апелянта на залежність права на податковий кредит від факту недоведеності фактичного постачання товарів, оскільки чинне законодавство право на податковий кредит пов`язує виключно з фактом реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а в даному випадку ні Акт перевірки, ні матеріали справи не містять доказів того, що позивачем включено до податкового кредиту суми ПДВ, які не є підтверджені належним чином зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними.

Таким чином, судова колегія, підсумовуючи встановлені обставин справи, дійшла висновку, що податковий орган ставить під сумнів реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, виключно на підставі податкової інформації, що міститься в АІС "Податковий блок", в ході аналізу якого не встановлено наявність у постачальників позивача матеріально - технічних та трудових активів, їх походження, відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів у постачальників при дослідженні ланцюга постачання.

З даного приводу слід зауважити, що не існує законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних засобів, тобто є можливість здійснення діяльності шляхом використання орендованих основних фондів, залучення трудових ресурсів на підставі укладення цивільно-правових договорів, зокрема, субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів, тощо, з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності та з метою виконання своїх зобов`язань перед позивачем.

Відсутність у постачальників позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 814/937/15.

Таким чином, надані позивачем як в процесі перевірки відповідачу, так і в ході розгляду справи судом, господарські договори та належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, на переконання суду апеляційної інстанції, відображають і документально підтверджують, що мають місце господарські операції з придбання товарів, які відповідають економічному змісту, що відображений в укладених договорах, з метою їх використання в своїй господарській діяльності.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків через діяння осіб, що перебувають поза межами його впливу. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб. Судова практика вирішення податкових спорів також виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.

Наведений висновок підтвердив Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних вказівок на безпосередню участь позивача у ймовірних зловживаннях пов`язаних з поставкою товару та його оподаткуванням у ланцюгу поставок, чи будь-яких доказів, які могли б свідчити про опосередковану чи пряму обізнаність позивача стосовно ймовірного порушення вимог податкового законодавства у ланцюгу поставок.

Неналежне виконання контрагентом своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента та, відповідно, недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх допустив , а не до іншої особи.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Вказані обставини справи спростовують висновки податкового органу, які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Предметом доказування у даному спорі є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у зв`язку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток та сум податкового кредиту при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Доводи податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За змістом статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за укладеними договорами позивачем було надано достатню кількість первинних документів, які передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які спростовують висновки викладені в акті перевірки щодо вчинених позивачем порушень та підтверджують реальність господарських відносин між позивачем та його контрагентами.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дійсність правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника не залежать від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності у них основних фондів та трудових ресурсів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника податків додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагента для одержання незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, в постанові від 06 листопада 2018 року в справі № 820/10024/13-а.

При цьому, податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

В розумінні ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржене рішення з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 листопада 2021 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.