Справа № 240/36816/21
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22 листопада 2021 року м. Житомир справа № 240/36816/21

категорія 104000000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Токарева М.С., розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Адміністрації ДУ "Житомирська установа виконання покарань (№8)", Адміністрації Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства Юстиції України про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Капєльніковим В.Л. 27.10.2021 було направлено до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом у якому просить:

- визнати незаконною бездіяльність адміністрації ДУ «Житомирська Установа виконання покарань (№8)» та адміністрації Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства Юстиції України щодо не здійснення ними перевірки поставлених в заявах питань стосовно засудженого ОСОБА_1 і не виконанню ухвал судів по зарахуванню йому у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення та перебування ним під вартою;

- зобов`язати адміністрацію ДУ «Житомирська Установа виконання покарань (№8)» та адміністрацію Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства Юстиції України:

- на виконання Ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.02.2016р., якою ОСОБА_1 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`знення з 22.02.2012р по 29.05.2012р. - 6 міс.14, а адміністрацією заліковано тільки Зміс.7 днів, залікувати повністю у строк відбування покарання, додавши - 3 міс 7 днів.

- на виконання Ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 15.05.2019р., якою уточнено вирок Балаклійського районного суду від 26.04.2012р., яким при призначенні покарання ОСОБА_1 не було зараховано у строк покарання - перебування ним під вартою з 10.03.2011р. за вироком Куп`янського міськрайонного суду від 30.08.2011р. - залікувати період з 10.03.2011р. по 21.02.2012року - 11 місяців 11 днів у строк відбування покарання як вже відбутого ним покарання.

- визначити дату кінцевого строку відбуття ОСОБА_1 призначеного йому покарання, враховуючи зараховані судами періоди попереднього ув`язнення та перебування під вартою - 07.04.2022 .

Перевіряючи матеріали позовної заяви на відповідність її вимогам ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам даної норми Кодексу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Представник позивача обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що ним в листопаді 2020 року та в січні 2021 року були направлені заяви в порядку положень ч.2, ч.8 ст.19., ч.4 ст.20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з проханням перевірити правильність проведеного адміністрацією ДУ "Черкаська виправна колонія № 62" заліку строку попереднього ув`язнення у строк покарання, зарахованого судом у строк відбування покарання засудженому ОСОБА_1 , заліку терміну знаходження його під вартою у строк відбування ним покарання, яке було уточнено Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області та правильність визначення адміністрацією дати кінцевого строку відбуття ОСОБА_1 призначеного йому покарання.

Також представник позивача посилається на отриману ним відповідь від 17.11.2020р. №8/9122 та те, що у квітні 2021 року йому було в електронному виді за №5/з-495-21/к-164 направлено відповідь від 16.02.2021. Представник позивача посилається на ігнорування його прохання в заяві направити письмову обгрунтовану відповідь поштою, яке до теперішнього часу ними не виконано та не проведено перевірку доводів викладених ним у поданих зверненнях.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду суд також враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, суд враховує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Отже, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року також визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббіса та інш. проти Великобританії, рішення від 22.10.1996 р., Девеер проти Бельгії, рішення від 27.02.1980 р.).

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 також вказав, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Крім того, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

З матеріалів долучених до позовної заяви вбачається, що відповідь на адресу представника позивача у електронному вигляді було направлено 14.04.2021, а на звернення подане у листопаді 2020 року відповідь було надано 17.11.2020 та до позову долучено оригінал цієї відповіді з "мокрими" датами та підписами долучено представником позивача до даного позову.

Вказані обставини дають суду підстави до висновку, що саме з цих дат представник позивача був обізнаний про неналежний за його твердженням розгляд його звернень, а тому перебіг строку звернення до суду розпочався саме з цих дат.

Також цей факт підтверджується поданням представником позивача аналогічного позову до Богунського районного суду м.Житомира у травні 2021 року, який було передано на розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.

Неналежне виконання представником позивача процесуального обов`язку щодо усунення недоліків позовної заяви, які було наведено в ухвалі Житомирського окружного адміністративного суду у справі №295/6752/21 не є поважними причинами, які обгрунтовували пропуск строку звернення до суду.

Відповідно до вимог частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частинами першою та другою статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За приписами ч.2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків шляхом:

- надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Позивачу усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

У разі якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, позовну заяву буде повернуто позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя М.С. Токарева