Справа № 808/1708/15
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 листопада 2021 року 17 год. 46 хв.Справа № 808/1708/15 СН/280/6/21 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сацький Р.В., за участі секретаря судового засідання Лузан К.Ю. та сторін

від позивача: адвокат Корнієнко А.Г.,

від відповідача: Радова С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеренергосервіс»

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663)

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеренергосервіс» (далі - позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13 березня 2015 р. № .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на те, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, про відсутність реальних змін майнового стану позивача внаслідок здійснення операцій з придбання та реалізації на експорт шроту соняшникового є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначив, що фактичне здійснення господарських операцій з поставки шроту соняшникового на підставі відповідного договору купівлі-продажу між позивачем і ТОВ «ТПК Агросервіс» (код за ) підтверджується належними первинними документами (видатковими накладними, зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними, товарно-транспортними накладними, рахунками-фактурами, платіжними дорученнями про оплату вартості товару), що оформлені відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і пункту 2.4 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Також, позивач зазначив, що документально підтверджена належними первинними документами (договором комісії, специфікаціями, актами передачі на комісію, актами наданих послуг, звітами комісіонера, зовнішньоекономічними контрактами, вантажно-митними деклараціями) подальша реалізація придбаного товару на експорт.

Позивач вказував, що відповідні торгово-посередницькі операції здійснено товариством в рамках передбачених статутом видів діяльності з метою отримання прибутку. Такі операції не є разовими, носять систематичний характер, а тому не можуть вважатися нетиповими для позивача.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 р. позов задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 р. апеляційну скаргу ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області залишено без задоволення, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 р. у справі № 808/1708/15 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 р. касаційну скаргу ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області задоволено частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 р. у справі № 808/1708/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів Верховного Суду зазначила, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки доводам відповідача про те, що основним видом діяльності ТОВ «Інтеренергосервіс» є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення (КВЕД 33.12), а другорядними 25.30 Виробництво парових котлів, крім котлів центрального опалення, 33.11 Ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів, 33.13 Ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування, 33.14 Ремонт і технічне обслуговування електричного устаткування, 33.19 Ремонт і технічне обслуговування інших машин і устаткування. Отже, здійснення операцій з придбання та продажу продукції сільськогосподарської переробки свідчить про нетиповість таких операцій для позивача.

Поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишилися доводи податкового органу, що виробником товару «шрот соняшниковий», який ТОВ «Інтеренергосервіс» було придбано у ТОВ «ТПК Агросервіс» та в подальшому реалізовано через ТОВ «Дніпроолія», є саме ТОВ «Дніпроолія», що підтверджується специфікаціями до договору та посвідченнями про якість, які не були досліджені в ході судового розгляду справи.

Запорізьким окружним адміністративним судом та Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом не досліджено обставини придбання та транспортування вказаного товару, на які посилався податковий орган у апеляційній та касаційній скаргах.

Судами попередніх інстанцій не досліджено ділову мету ТОВ «Інтеренергосервіс» при укладенні договорів купівлі-продажу та комісії продукції сільськогосподарської переробки.

18 січня 2021 р. матеріали вищезазначеної справи надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду. В порядку ст. 31 КАС України справа була розподілена на суддю Запорізького окружного адміністративного суду Сацького Р.В.

Ухвалою суду від 19 січня 2021 р. справу №808/1708/15 (провадження СН/280/6/21) прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 17 лютого 2021 р. о 15 год. 00 хв.

08 лютого 2021 р. від Головного управління ДПС у Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Водночас, у акті перевірки наведені відомості, які свідчать про не типовість спірної господарської операції для позивача, відсутність самостійної розумної економічної причини (ділової мети), відмінної від податкової економії, при здійсненні такої операції.

Крім того, невиконання контрагентами по ланцюгу постачання товару своїх податкових зобов`язань, а також неподання позивачем товарно-транспортної документації, складенням якої має оформлюватися перевезення товару, свідчать по безтоварний характер зазначених операцій.

У задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

17 лютого 2021 р. ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 14 квітня 2021 р. о 16 год. 00 хв.

09 квітня 2021 р. від представника позивача надійшло клопотання про заміну відповідача, а саме - замінити первісного відповідача у справі ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області на її правонаступника - Головне управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП:44118663; місцезнаходження: Україна, 69107, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр. Соборний, 166).

14 квітня 2021 р. ухвалою суду замінено первісного відповідача у справі - ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області на її правонаступника - Головне управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663; 69107, Запорізька обл., місто Запоріжжя, просп. Соборний, 166).

Підготовче засідання відкладено на 14 червня 2021 р. об 14 год. 00 хв.

07 червня 2021 р. від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів та письмових пояснень.

Відповідно до письмових пояснень предметом діяльності позивача є всі можливі не заборонені законом види діяльності, в тому числі, торгівельно-посередницька діяльність. Зазначено, що ТОВ «Інтеренергосервіс» мало взаємовідносини щодо постачання сільськогосподарського продукції також з ТОВ «АГРОПЕРЕРОБНИК», ТОВ «БІОЛІДЕР» у 2014 році та з ТОВ «АГРОКАПІТАЛ ІНВЕСТ ЛТД» у 2017 році, а отже такі операції для позивача є систематичними. Від здійснення відповідних операцій у 2014 році позивач отримав економічний результат у вигляді прибутку, що відображено у фінансовій звітності товариства. Також надано копії товарно-транспортних накладних на підтвердження транспортування товару.

14 червня 2021 р. через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про надання часу, необхідного сторонам для примирення, строком до 15 вересня 2021 р.

14 червня 2021 р. ухвалою суду зупинено провадження у справі до 15 вересня 2021 р. до 14 год. 00 хв.

14 вересня 2021 р. від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, відповідно до якого позивач просив долучити до матеріалів справи реєстр товарно-транспортних накладних.

Ухвалою суду від 15 вересня 2021 р. продовжено строк зупинення провадження по справі для примирення сторін до 16 листопада 2021 р. до 16 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 01 листопада 2021 р. задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні 16 листопада 2021 р. о 16 год. 00 хв в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

12 листопада 2021 р. від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, до якого додано копії адвокатського запиту та відповіді на адвокатський запит.

Протокольною ухвалою суду від 16.11.2021 закрито підготовче провадження у справі та розпочато розгляд справи по суті після закінчення підготовчого судового засідання.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні доводам зазначеним в позовній заяві та письмових поясненнях, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи викладені у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі направлень від 09 лютого 2015 р. № 66, № 67 та наказу ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області від 09 лютого 2015 р. № 64 в період з 09 лютого 2015 р. по 19 лютого 2015 р. податковим органом була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «ТПК Агросервіс» за жовтень 2014 року.

За результатами перевірки 26 лютого 2015 р. ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області органом був складений Акт перевірки № 118/08-28-22-02/34063592, згідно висновків якого встановлено порушення позивачем вимог пп. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме заниження позивачем податку на додану вартість на загальну суму 3607603,00 грн., в тому числі: за жовтень 2014 р. у сумі 3300859,00 грн, за листопад 2014 р. у сумі 306744,0 грн.

04 березня 2015 р. позивач направив до ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області заперечення на Акт перевірки, які згідно відповіді від 13 березня 2015 р. № 3600/10/08-28-22-02 були залишені відповідачем без розгляду.

На підставі Акту перевірки від 13 березня 2015 р. відповідачем було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 5411404,50 грн. з яких 3607603,00 грн. за основним платежем, 1803801,50 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду із цим позовом.

Судом встановлено, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі висновків Акту перевірки 118/08-28-22-02/34063592 від 26 лютого 2015 р. про завищення позивачем суми податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «ТПК Агросервіс» () у жовтні-листопаді 2014 року.

Так, відповідач дійшов висновку про нетиповість для позивача операцій з придбання та продажу продукції с/г переробки, про що свідчать значні відмінності у структурі податкового кредиту під час здійснення звичайної діяльні ост ТОВ «Інтеренергосервіс» та під час здійснення операції з придбання та продажу нетипової продукції.

Оформлення операцій з придбання нетипової продукції та реалізації її на експорт здійснювалось ТОВ «Інтеренергосервіс» без господарської мети, а з метою отримання податкової вигоди у вигляді мінімізації сплати податкових зобов`язань. Такі операції виходять за межі його господарської діяльності, внаслідок чого не викликають реальних змін майнового стану товариства. Правові підстави для бухгалтерського обліку зазначених операцій - відсутні.

Крім того, в ході перевірки встановлено, що ланцюг постачання товару формується з підприємств, діяльність яких має ознаки фіктивного підприємництва (ТОВ «АЛЬКАР-ГРУПП» , ТОВ «МІВАЛ» ).

Надалі придбаний товар ТОВ «Інтеренергосервіс» через комісіонера ТОВ «Дніпроолія» () (яке при цьому є виробником товару) реалізовано за межі митної території України згідно митних декларацій.

За вказаних обставин відповідач вважає, що недоведеність здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та документів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 р. №2755-VI (далі - ПК України).

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 ПК України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з абзацом 1 пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з абзацом 1 пункту 6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України, визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тому витрати підприємства для цілей оподаткування податком на прибуток повинні бути підтверджений первинними документами, що відображають реальність господарської операції, та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За приписами частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.2 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Згідно з пунктом 2.4 вказаного Положення первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З матеріалів справи судом встановлено, що за період жовтень-листопад 2014 року позивачем задекларовано податкового кредиту на загальну суму 5132064,00 грн, в тому числі за жовтень 2014 року по операціях з ТОВ «ТПК Агросервіс» на суму 3300859,00 грн.

10 жовтня 2014 р. між позивачем та ТОВ «ТПК Агросервіс» був укладений договір № 101014, за яким останній зобов`язався поставити у власність покупця сільськогосподарську продукцію (макуху соняшникову, шрот соняшниковий, олію соняшникову), в асортименті, за цінами та умовах вказаних у специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору, а покупець прийняти продукцію та сплатити його вартість.

На виконання договору ТОВ «ТПК Агросервіс» поставило позивачу товар, згідно із специфікаціями № 1, № 2, № 3 від 10 жовтня 2014 р.

За наслідками виконання поставки товару ТОВ «ТПК Агросервіс» на загальну суму поставки 19805151,48 грн, в тому числі ПДВ у розмірі 3300858,58 грн виписало податкові накладні від 24 жовтня 2014 р. № 20, від 27 жовтня 2014 р. № 21, від 31 жовтня 2014 р. № 22, видаткові накладні від 24 жовтня 2014 р. № 257, від 27 жовтня 2014 р. № 258, від 31 жовтня 2014 р. № 259 та рахунки на оплату на зазначену суму.

Позивач розрахувався за товар у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «ТПК Агросервіс», що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

Судом встановлено, що 27 листопада 2014 р. між позивачем та ТОВ «ТПК Агросервіс» було укладено додаткову угоду до договору від 10 жовтня 2014 р. № 101014, відповідно до якої позивач виразив намір частково відмовитись від поставленого товару в обсязі 24,27 т у зв`язку із неможливістю подальшої реалізації товару. На виконання зазначеної додаткової угоди позивач повернув ТОВ «ТПК Агросервіс» 24,27 т товару за первісною ціною 2235,00 грн./т на загальну суму 65092,14 грн.

У зв`язку із частковим поверненням товару було складено накладну на повернення від покупця № 2 від 27 листопада 2014 р., відповідно до якої ТОВ «ТПК Агросервіс» було повернуто шрот соняшниковий в обсязі 24,27 т. на загальну суму 65092,14 грн.

Крім того, на залишковий обсяг поставки 5475,73 т була збільшена ціна товару на 290,00 грн./т, у зв`язку з чим ТОВ «ТПК Агросервіс» було здійснено коригування № 29 від 27 листопада 2014 р. до видаткової накладної № 259 від 31 жовтня 2014 р. та складено рахунки коригування від 27 листопада 2014 р. № 28 та № 29.

Всі вищевказані документи наявні в матеріалах справи.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи, які наявні у справі, містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб`єктами права.

На переконання суду зазначені документи в повній мірі підтверджують обставини придбання позивачем товару у ТОВ «ТПК Агросервіс».

Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2020 р. звернув увагу, що судами не досліджено обставини транспортування товару, на які посилався податковий орган у апеляційній та касаційній скаргах.

З матеріалів справи судом встановлено, що транспортування товару відбувалося у наступний спосіб:

- за специфікацією № 1 від 10 жовтня 2014 р. - транспортування з м. Кривий Ріг, вул.Коломойцівська, 3 (адреса виробника ТОВ «Дніпроолія») до морського порту у м. Херсон, Одеська площа, 6 здійснювалося вантажним транспортом за рахунок ТОВ «Дніпроолія»;

- за специфікацією № 2 від 10 жовтня 2014 р. - транспортування з м. Кривий Ріг, вул. Коломойцівська, 3 (адреса виробника ТОВ «Дніпроолія») до морського порту у м. Чорноморськ (м. Іллічівськ), вул. Транспортна, 28 здійснювалося вантажним транспортом за рахунок ТОВ «ТПК АГРОСЕРВІС»;

- за специфікацією № 3 від 10 жовтня 2014 р. - транспортування з м. Кривий Ріг, вул. Коломойцівська , 3 (адреса виробника ТОВ «Дніпроолія») до морського порту у м. Херсон, Одеська площа, 6 здійснювалося вантажним транспортом за рахунок ТОВ «Дніпроолія».

Обставини транспортування товару підтверджуються відповідними товарно-транспортними накладними, що долучені позивачем до матеріалів справи під час нового розгляду справи відповідно до клопотання про долучення доказів та письмових пояснень від 02 червня 2021 р.

Крім цього, суд зазначає, що у якості доводів про порушення вимог податкового законодавства в акті перевірки відповідач не зазначає про ненадання/відмову у наданні з боку позивача копій товарно-транспортних накладних та не ставить під сумнів обставини транспортування товару.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, в даному випадку наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних не є обставинами, з якими відповідач пов`язував висновки щодо порушення позивачем податкового законодавства, викладені в акті перевірки.

Верховний Суд також зауважив, що судами попередніх інстанцій не досліджено ділову мету ТОВ «Інтеренергосервіс» при укладенні договорів купівлі-продажу та комісії продукції сільськогосподарської переробки.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Тобто, розумна економічна причина (ділова мета) для цілей податкового обліку передбачає обов`язкову спрямованість господарської операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

У постановах від 26 липня 2021 р. у справі № 811/2769/13-а та від 26 лютого 2021 р. у справі № 816/410/17 Верховним Судом визначено наступні критерії для визначення економічного ефекту господарської операції:

З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.

Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.

Судом встановлено, що 07 травня 2014 р. між позивачем та ТОВ «Дніпроолія» було укладено договір комісії на реалізацію сільськогосподарської продукції №07/05-2014, відповідно до якого ТОВ «Дніпроолія» зобов`язався укласти від свого імені та за рахунок позивача угоди з продажу сільськогосподарської продукції за межами України.

На виконання договору позивач доручив ТОВ «Дніпроолія» продати продукцію (шрот соняшниковий) на експорт за ціною та у кількості, згідно із специфікаціями № 5, № 6, № 7 від 10 жовтня 2014 р.

На підставі Актів передачі (на комісію) № 29 від 24 жовтня 2014 р., № 30 від 27 жовтня 2014 р., № 31 від 31 жовтня 2014 р. позивачем було передано ТОВ «Дніпроолія» продукцію (шрот соняшниковий) на комісію.

За наслідками реалізації продукції позивача ТОВ «Дніпроолія» було складено звіти комісіонера № 4 від 31 жовтня 2014 р., № 5 від 30 листопада 2014 р., № 6 від 31 грудня 2014р., в яких було визначено, які саме дії були вчинені комісіонером, розмір грошових коштів отриманих від покупця продукції, а також витрати комісіонера, що були понесені у зв`язку із реалізацією продукції позивача.

Позивачем до суду було надано зовнішньоекономічні контракти від 02 вересня 2013 р. № 02092013 та від 01 жовтня 2014 р. №01102014, специфікації до них, а також вантажно-митні декларації, що підтверджують факт реалізації ТОВ «Дніпроолія» (комісіонером) наданої за договором комісії продукції позивача.

За наслідками виконання договору комісії було складено Акти надання послуг № 446, №447 від 31 жовтня 2014 р., № 531, №532 від 30 грудня 2014 р., № 483, №484 від 30 листопада 2014 р., які визначали вартість наданих робіт (послуг) та розмір комісійної винагороди ТОВ «Дніпроолія» (комісіонера).

На підтвердження наявності ділової мети позивачем до суду надано Аналіз виконання фінансово-економічних показників за 2014 рік та Звіт про фінансові результати за 2014 рік (форма 2).

В результаті дослідження Звіту про фінансові результати за 2014 рік (форма 2) судом встановлено, що за підсумками календарного року ТОВ «Інтеренергосервіс» отримано чистий прибуток у розмірі 450 000,00 грн.

При цьому, відповідно до Аналізу виконання фінансово-економічних показників за 2014 рік вбачається, без урахування операцій з придбання та реалізації сільськогосподарської продукції на експорт фінансовий результат був би від`ємним та становив би збиток в розмірі 1 220 300 грн.

Доказів, які б доводили протилежне, відповідачем не надано.

Оскільки наявними у справі доказами підтверджується приріст активів товариства в результаті здійснення операцій з реалізації сільськогосподарської продукції, суд вважає доведеним факт досягнення позивачем позитивного економічного ефекту від здійснення відповідних операцій.

В Акті перевірки відповідач зазначає, що здійснення операцій з придбання та продажу продукції сільськогосподарської переробки свідчить про не типовість таких операцій для позивача.

Верховний Суд при передачі справи на новий розгляд наголосив на необхідності перевірки вказаних доводів відповідача про не типовість відповідних операцій.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до розділу 3 Статуту позивача, предметом діяльності позивача є всі можливі не заборонені законом види діяльності, в тому числі, але не виключно: організація і здійснення роздрібної, оптової і комісійної торгівлі, в тому числі у сфері зовнішньоекономічної діяльності; торгівельна, торгівельно-посередницька діяльність торгівельно-закупівельна діяльність; інші види діяльності, не заборонені чинним законодавством.

Отже, позивач здійснював господарські операції з придбання та продажу сільськогосподарської продукції у відповідності із Статутом.

Також, з письмових пояснень позивача від 02 червня 2021 р. вбачається, що ТОВ «Інтеренергосервіс» мало взаємовідносини щодо постачання сільськогосподарського продукції також з ТОВ «АГРОПЕРЕРОБНИК», ТОВ «БІОЛІДЕР» у 2014 році та з ТОВ «АГРОКАПІТАЛ ІНВЕСТ ЛТД» у 2017 році.

На підтвердження вказаних обставин Позивачем до суду надано копії постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 р. у справі № 808/2147/16, а також рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 р. та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2021 р. у справі № 280/1987/20, якими встановлено відповідність вимогам податкового законодавства операцій з постачання сільськогосподарської продукції по взаємовідносинам ТОВ «Інтеренергосервіс» із зазначеними контрагентами.

За приписами частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, наведені у судових рішеннях у справах № 808/2147/16 та №280/1987/20 обставини щодо здійсненних ТОВ «Інтеренергосервіс» операцій з постачання сільськогосподарської продукції є свідченням того, що такі операції для позивача носять систематичний характер.

Отже, не підтверджуються доказами висновки акту перевірки про нетиповість операцій з постачання сільськогосподарської продукції для позивача.

Щодо посилань відповідача в Акті перевірки на те, що ТОВ «ТПК Агросервіс» безпідставно сформовано податковий кредит за рахунок постачальників ТОВ «Алькар-Групп» у сумі 3409874,00 грн та ТОВ «Мівал» у сумі 3296490,00 грн, які не задекларували податкових зобов`язань на адресу ТОВ «ТПК Агросервіс».

Під час розгляду справи встановлено, що шрот соняшниковий, який у подальшому був придбаний ТОВ «Інтеренергосервіс», отримано ТОВ «ТПК Агросервіс» безпосередньо від ТОВ «Дніпроолія» на підставі договору на переробку давальницької сировини № 120514 від 12 травня 2014 р.

Позивачем до матеріалів справи надано також договори купівлі-продажу ТОВ «ТПК АГРОСЕРВІС» з контрагентами: ТОВ «САН ОІЛ ТРЕЙД» (код ЄДРОУ 35061236), ТОВ «САНФЛАВЕР» (), ТОВ «ОТПКОРМ» (), ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ТОВ «ІСТ АГРО ТРЕЙДІНГ» (), ТОВ «ВКП «ОЛІПРОМ» (), ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ), ТОВ «БАЗИС-ЛТД» (), ТОВ «ВІВАДЕКА» () про придбання макухи соняшникової, яка була використана у якості сировини за договором на переробку давальницької сировини № 120514 від 12 травня 2014 р. між ТОВ «ТПК Агросервіс» та ТОВ «Дніпроолія».

У свою чергу, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що шрот соняшниковий, який у подальшому був поставлений ТОВ «ТПК Агросервіс» на користь ТОВ «Інтеренергосервіс», було придбано ТОВ «ТПК Агросервіс» саме у ТОВ «АЛЬКАР-ГРУПП» та ТОВ «МІВАЛ».

Таким чином, матеріалами справи спростовуються висновки акту перевірки щодо формування ланцюга постачання товару за участі ТОВ «АЛЬКАР-ГРУПП» та ТОВ «МІВАЛ», в діяльності яких податковими органами виявлено ознаки фіктивності.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цьогоКодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другоїстатті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно достатті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Даючи оцінку висновкам податкового органу, викладеним в акті перевірки, суд, у відповідності до вимог пункту 8 частини 2 статті 2 КАС України не можна залишити поза увагою і обставини за наявності яких рішення суб`єкта владних управлінських функцій вважається правомірним - таке має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

При цьому, поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03).

Так, Європейський Суд з прав людини, вважає, що порушенням справедливого балансу, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності, буде коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов`язання за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті143 КАС України).

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеренергосервіс» (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 20, ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663, 69107, місто Запоріжжя, просп. Соборний, 166) про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.03.2015 №, прийняте ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663; 69107, місто Запоріжжя, просп. Соборний, 166) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеренергосервіс» (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 20, ) судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено та підписане суддею 22.11.2021.

Суддя Р.В. Сацький