Справа № 200/11877/21
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 р. Справа№200/11877/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації про визнання протиправною відмову, скасування рішення від 04.08.2021 зі змінами від 31.08.2021, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації в наданні державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації від 04.08.2021 зі змінами від 31.08.2021 про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачену ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації призначити та виплатити допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачену ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що отримавши в липні 2021 року статус внутрішньо переміщеної особи вона 05.07.2021 звернулась до відповідача із заявою про призначення їй державної допомоги при народженні дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , але така допомога була призначена частково.

Зазначає, що на звернення її адвоката була отримана відповідь відповідача в якій зазначалось, зокрема, про те, що рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 04.08.2021 ОСОБА_1 було призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням про відмову в призначенні соціальної допомоги від 04.08.2021 (із змінами від 31.08.2021) ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки порушено строк звернення за поновленням виплати допомоги.

Рішення відповідача щодо відмови їй у наданні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправним, а тому звернулась до суду із даним позовом.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, аргументуючи це тим, що 01.07.2021 позивач, яка перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Волноваської районної адміністрації, як внутрішньо переміщена особа звернулась до відповідача із заявою про призначення їй всіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг, а саме допомоги при народженні дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 04.08.2021 ОСОБА_1 призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_3 .

Відповідач зазначає, що при опрацюванні матеріалів справи також, згідно відповіді з ДП «Інформаційно-Обчислювальний Центр Міністерства соціальної політики України» від 09.07.2021 № 013-187708/п було ввстановлено, що заявниця вже зверталась за призначенням допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Куйбишевського районного управління соціального захисту населення міста Донецька, тобто за місцем реєстрації та свого мешкання. Підстави припинення виплати допомоги не зазначені.

Відповідач вказав на те, що згідно листа ДОЦНЗСВ № 01-13/0372 від 02.11.2015 відомо, що Куйбишевське районне управління соціального захисту населення міста Донецька не фінансується з листопада 2014 року та виплати допомог у Куйбишевському районному управлінні соціального захисту населення міста Донецька не здійснюється.

Оскільки, вказує відповідач, підстави припинення виплати державної допомоги не зазначені, що дає підстави вважати її «іншими обставинами» згідно абзацу 27 пункту 13 Порядку (в редакції від 18.04.2013), рішенням управління від 04.08.2021 (із змінами від 31.08.2021) в подовженні виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявниці було відмовлено, оскільки відсутне право на призначення допомоги у зв`язку з порушенням строку звернення за її призначенням (поновленням).

У зв`язку із чим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи. Одночасно відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у цій справі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами. Саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, та сторонами не повідомлено причин, які безпосередньо перешкоджають розгляду даної справи за наявними у ній доказами.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Куйбишевським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій 15.10.2011 року (а.с. 4-5), РНОКПП: НОМЕР_2 (зв. бік а.с, 5), та є внутрішньо переміщеною особою згідно Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1438- від 01.07.2021 р (а.с. 6).

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народила доньку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку 28.05.2013 року (а.с.7)

Згідно довідки від 01.07.2021 року № 1438- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

01.07.2021 року позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації із заявою про призначення державної допомоги при народженні дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28-30, 38-39).

Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 04.08.2021 року позивачу було призначено допомогу при народженні на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13, 31, 42).

Рішенням від 04.08.2021 року (із змінами внесеними 31.08.2021 року (а.с. 12, 34, 41)) відмовлено в продовженні виплати соціальної допомоги, оскільки на момент звернення пройшло більше 6 місяців з дати припинення такої виплати (а.с. 14, 33, 40).

На звернення представника позивача № 90 від 27.08.2021 року (а.с. 10) щодо невиплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги при народженні дитини, Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації, своїм листом від 02.09.2021 № 07-06/6500, повідомило, що у призначенні соціальної допомоги на ОСОБА_2 відмовлено з підстав пропуску позивачем строку звернення за поновленням такої допомоги (а.с. 11).

Отже, спірним питанням у справі є правомірність відмови відповідача в призначенні допомоги при народженні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції Українивизначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Згідно частини 1статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положеннястатті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлюєЗакон України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»(надалі - Закон № 2811-XII). ДанийЗаконспрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно із частиною першою статті 1 зазначеного Закону громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбаченихЗакономта іншими законами України.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 3Закону № 2811, одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених устатті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається. Вказані нормиЗаконукореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року(зі змінами, внесеними згідно зпостановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок про те, що заява про призначення допомоги при народженні дитини подається одним із батьків дитини в письмовій формі до органів соціального захисту за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованоїпостановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї зазаконом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Окрім того, суд зауважує, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

У даному випадку несвоєчасність звернення одного з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів саме дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16.

Суд звертає увагу, щовідповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Таким чином, з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, право позивачки на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним, а забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Отже, беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд доходить висновку, що рішення про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, у зв`язку із чим є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами частин першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2.ст. 77 КАС України, адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що твердження відповідача щодо призначення позивачу державної допомоги на її звернення іншим органом та отримання нею виплат до листопада 2014 року суд не приймає, оскільки вони не підтверджені жодним доказом.

Нормами статті 2 КАС України встановлено, що адміністративні суди при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до вимог пунктів 2, 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Нормами частини четвертої статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначенізаконом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На переконання суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зорустатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як узаконі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межахзакону, можливість застосувати нормизаконута вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з норм Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи обставини справи, вимоги позивача про визнання протиправною відмову Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації в наданні державної допомоги при народженні дитини, скасування рішення Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації від 04.08.2021 року (зі змінами від 31.08.2021 року) про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачену ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року суд відстрочив позивачеві сплату судового збору в розмірі 908 грн. до ухвалення судового рішення по справі.

Нормами частини другої статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір в розмірі 908 грн. підлягає стягненню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації (місцезнаходження: 85700, Донецька область, місто Волноваха, вулиця Гагаріна, 36, ) про визнання протиправною відмову, скасування рішення від 04.08.2021 зі змінами від 31.08.2021, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації в наданні державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_4 на малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати рішення Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації від 04.08.2021 року (зі змінами від 31.08.2021 року) про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації (місцезнаходження: 85700, Донецька область, місто Волноваха, вулиця Гагаріна, 36, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачену ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації ((місцезнаходження: 85700, Донецька область, місто Волноваха, вулиця Гагаріна, 36, ) на користь Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Повне рішення суду складено та підписано 16 листопада 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров