Справа № 200/12575/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 р. Справа№200/12575/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства Оборони України

про: визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при укладанні першого контракту, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу вісім прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військова частина НОМЕР_1 Міністерства Оборони України про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при укладанні першого контракту, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу вісім прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19 червня 2020 року між ним та Міністерством Оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах Україні на посаді рядового складу на три роки на період з 19.06.2020 року по 19.06.2023 року. Позивач зазначає, що згідно п. 2 зазначеного контракту Міністерство Оборони України зобов`язується відповідно до чинного законодавства забезпечити виплати грошового забезпечення та інші виплати, визначені законами та іншими нормативно правовими актами. Позивач наголошує, що з моменту підписання контракту він набув право на отримання одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту, відповідно до положень пп. 8 п. 6 Постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців», пункту 1 розділу ХХІІ наказу Міністерства Оборони України № м260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» та відповідно до пункту 2 укладеного з Міністерством Оборони України контрактом. У зв`язку з чим, позивач 02.08.2021 року подав рапорт про виплату одноразової грошової допомоги після першого контракту, однак, 07.09.2021 року отримав матеріали відмови стосовно виплати грошової допомоги після підписання першого контракту, оскільки відповідно до п. 4 розділу ХХІІ Наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року одноразова грошова допомога не виплачується у разі підписання контракту для проходження військової служби у Збройних Силах України особами, звільненими з військової служби за контрактом, з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також зі служби в правоохоронних органах. Позивач вважає таке твердження відповідача безпідставним, та наголошує, що відповідно до вимог чинного законодавства він має право на отримання грошової допомоги при укладенні першого контракту. З огляду на вказані обставини позивач просив суд задовольнити позовні вимог в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

До юридичної служби військової частина НОМЕР_1 07.09.2021 року надійшов рапорт позивача за вх. № 13793 від 02.08.2021 року, який не погоджено так як позивач проходив службу в правоохоронних органах.

Відповідач вказує на те, що відповідно до частини 6 п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах: особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам офіцерського (середнього, старшого та вищого начальницького) складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Однак, пунктом 4 розділу XXII Наказу Міністерства Оборони України №260 від 07.06.2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам зареєстрованого в Міністерстві юстиції України» від 26 червня 2018 №745/32197 визначено, що одноразова грошова допомога не виплачується, зокрема, у разі підписання контракту для проходження військової служби у Збройних Силах України особами, звільненими з військової служби за контрактом, з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також зі служби в правоохоронних органах.

Відповідач зазначає, що згідно витягу із наказу №6/ОС-16 від 06.02.2015 року, встановлено, що позивач на підставі пункту 64 «ж» згідно положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнений у запас Збройних Сил України. Відповідач звертає увагу на те, що вказані обставини підтверджують, що позивач проходив кадрову військову службу офіцерського складу, в інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також був звільнений зі служби в правоохоронних органах, згідно наказу №6/ОС-15 від 06.02.2015 року, та мав спеціальне звання капітан внутрішньої служби.

З огляду на зазначене відповідач вказує на відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при укладанні першого контракту відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704.

Враховуючи вищевикладене просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач не погодившись з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву надав суду відповідь на відзив, та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (а.с. 11, 19).

19.06.2020 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира 56 окремої мотопіхотної Маріупольської бригади полковника ОСОБА_2 вперше укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу; строк дії контракту три роки (а.с. 7-10).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2020 року № 224 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.06.2020 року № 137-РС на посаду номера обслуги 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати таким, що з 20.06.2020 року справу та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків, шпк «солдат», ВОС 133533А, посадовий оклад 2730 грн. (а.с. 28).

Сторонами не спростовується, що позивач подав рапорт про виплату одноразової грошової допомоги після підписання першого контракту. Проте, рапорт був повернутий без погодження.

З листа Військової частини НОМЕР_1 № 0989/3/130 від 07.09.2021 року, адресованого ОСОБА_1 , встановлено, що до юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт позивача від 07.09.2021 року за № 13793 стосовно виплати одноразової грошової допомоги при підписанні першого контракту. При з`ясуванні обставин відмови в наданні вказаної виплати молодшим сержантом ОСОБА_3 надані пояснення (а.с. 12).

Відповідно до пояснень інструктора відділення персоналу в/ч НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_4 зазначено, що з матеріалів особової справи солдата ОСОБА_1 встановлено, що 19.06.2020 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 було укладено контракт строком на 3 роки про проходження військової служби на посадах осіб рядового складу. Також встановлено, що згідно наявної ксерокопії трудової книжки НОМЕР_4 , ксерокопії витягу з Наказу начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 14.08.2015 року № 51 о/с та пункту 7 послужного списку особової справи громадянин ОСОБА_1 у період з 18.09.2000 року по 06.02.2015 року проходив службу в правоохоронних органах (Кримінально виконавча служба України). Враховуючи викладене, підстав для виплати одноразової грошової допомоги за укладання першого контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України на посаді осіб рядового складу виявлено не було.

Суд зазначає, що фактично, позивачу було відмовлено у нарахуванні та виплаті спірної одноразової грошової допомоги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Основним Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Зі змісту пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 2011-ХІІ вбачається, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до ч. 2, 3 Закону № 2011-ХІІ, дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Дія цього Закону не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз. 1 та 1 ч. 4 ст. 9 вказаного Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Підпунктом 8 п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб вирішено виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах, зокрема особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

При цьому, пунктами 1, 2 цієї Постанови установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Отже, Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони України.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Положенням про Міністерство оборони України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, (пункт 8), встановлено, що Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Нормативно-правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Так, наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за № 745/32197, на виконання вказаних положень Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

За п. 1 розділу І Порядку № 260, цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Цей Порядок розроблено відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", від 22 грудня 1995 року № 1037 "Про надбавки до посадових окладів працівників, зайнятих на шифрувальній роботі", від 15 червня 1994 року № 414 "Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці", від 11 серпня 1995 року № 648 "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах", від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Дія цього Порядку (крім розділів II, V-IХ, ХІI-ХХV) поширюється на військовослужбовців, умови виплати грошового забезпечення для яких встановлено іншими нормативно-правовими актами.

Отже, Порядок № 260 розроблено відповідно до Закону № 2011-XII та Постанови №704.

Згідно з п. 1 розділу ХХІІ Порядку № 260, одноразова грошова допомога військовослужбовцям після укладення ними першого контракту виплачується: особам, які приймаються на посади рядового складу строком на 3 роки; особам, які приймаються на посади сержантського і старшинського складу строком від 3 до 5 років; особам, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком від 1 до 5 років; особам, які підписали контракт строком на 5 років, із числа військовослужбовців, призначених на посади осіб сержантського і старшинського складу, осіб офіцерського складу після закінчення вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (підготовка яких здійснюється за державним замовленням), за умови вступу до виконання обов`язків за цими посадами.

Пунктом 2 розд. ХХІІ вказаного Порядку визначено, що одноразова грошова допомога виплачується в таких розмірах: зокрема особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року.

Пунктом 3 розд. ХХІІ цього Порядку визначено, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою на підставі наказу командира.

Відповідно до п. 4 розд. ХХІІ цього ж Порядку одноразова грошова допомога не виплачується, зокрема у разі підписання контракту для проходження військової служби у Збройних Силах України особами, звільненими з військової служби за контрактом, з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також зі служби в правоохоронних органах.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачем укладено перший контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки; контракт набув чинності; позивач був призначений на посаду та вступив до виконання обов`язків за посадою; він звернувся з відповідним рапортом щодо отримання спірної одноразової рошової допомоги.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 встановлено, що останній в період з 18.09.2000 року по 04.03.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ; кримінально-виконавчої служби безперервно 14 років 04 місяці 12 днів, про що зроблено записи в його трудовій книжці з посиланням на відповідні накази (а.с. 25).

Наказом Державної пенітенціарної служби України від 06.02.2015 року № 6о/с «Про особовий склад» позивач капітан внутрішньої служби, інспектор Великоновосілківського міжрайонного відділу кримінальної виконавчої інспекції, з 30 січня 2015 року звільнено у Запас Збройних Сил України за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) (а.с. 27).

Суд наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції.

Згідно з ч. 5 ст. 23 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Отже, позивач належала до осіб, про які йдеться в наведених положеннях п. 4 розд. ХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 (осіб, звільнених з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також зі служби в правоохоронних органах), яким одноразова грошова допомога не виплачується.

З огляду на наведене відмовляючи у виплаті позивачу спірної одноразової грошової допомоги суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, і не порушив права та законні інтереси позивача в сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 Міністерства Оборони України про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при укладанні першого контракту, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу вісім прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 Міністерства Оборони України про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при укладанні першого контракту, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу вісім прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 22 липня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська