Справа № 580/3164/21
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року справа № 580/3164/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-15957-13 від 06.05.2021 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 9595 грн. 30 коп.;

- зобов`язати відповідача здійснити коригування відомостей в картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї відомостей про наявність у позивача боргу зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 9595 грн. 30 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідно до свідоцтва №001164 від 18.06.2019 отримала право на зайняття адвокатською діяльністю та у березні 2020 року стала на облік в податковому органі як адвокат. З 01.01.2020 по теперішній час позивач не займається адвокатською діяльністю як самозайнята особа та не отримує доходу від такої діяльності. З 28.12.2015 позивач є найманим працівником, тому не зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Для досягнення мінімального рівня соціального захисту встановлений мінімальний розмір страхового внеску, який має бути сплачений незалежно від наявності бази для нарахування страхового внеску.

Зазначає, що у Додатку №5 до Звіту про суми нарахованого єдиного внеску сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок протягом 2020 року, складає 43 615 грн (датково необхідно додати 4723*3 грн за березень-травень 2020 року), отже мінімальний дохід, з якого має бути сплачений єдиний соціальний внесок, становить 57 784 грн, а дохід позивача, з якого роботодавцем сплачено ЄСВ за позивачку у 2020 році, складає 71 390,48 грн.

Крім того позивач стала на облік у березні 2020 року, а відповідач вимагає сплатити ЄСВ за весь 2020 рік.

Отже вимога про сплату ЄСВ у сумі 9 595,30 грн. є протиправною.

Відповідач проти позову заперечив. 17.06.2021 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач перебуває на обліку як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність з 16.03.2020. Позивачем було самостійно подано до контролюючого органу заяву Форми 1-ЄСВ про взяття на облік платника єдиного внеску, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, сума нарахованого єдиного внеску 9595 грн. 30 коп. З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, подані письмові докази, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 від 18.06.2019 має право на зайняття адвокатською діяльністю.

Позивач з березня 2020 року перебуває на обліку в контролюючому органі як платник єдиного внеску.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач в період з 14.11.2019 по 03.02.2019 працювала на посаді юрисконсульта в ТОВ «Черкасиенергозбут», у період з 06.02.2020 по 31.08.2020 працювала в ТОВ «Біоенерджітранс» та з 01.10.2021 прийнята на посаду заступника керівника адвокатського об`єднання «Гавриленко та Гончар».

З відомостей з електронного кабінету Пенсійного фонду України вбачається, що в 2020 році позивач отримувала заробітну плату, з якої був сплачений єдиний внесок.

09.02.2021 позивач подала відповідачу Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, у якому самостійно зазначила суму доходу, на яку нараховується внесок, з урахуванням максимальної величини, у сумі 4723,00 грн за періоди: січень-лютий, червень- серпень 2020 року, та у сумі 5000 грн за вересень-грудень 2020 року, всього 43 615,00 грн.

Також позивач вказала нарахований ЄСВ за січень-лютий, червень-грудень 2020 року у сумі 9595 грн. 30 коп.

06.05.2021 відповідач сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15957-13, згідно з якою станом на 30.04.2021 заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску складає 9595 грн. 30 коп.

Вважаючи вимогу №Ф-15957-13 від 06.05.2021 протиправною, позивач звернулась до суду.

Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 5 Закону №2464, взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 5, 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", - здійснюється у день отримання від них відповідної заяви

Згідно з абз. 11 ч. 1 ст. 5 Закону №2464 зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" здійснюється за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний:

1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску;

4) подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску врегульований статтею 9 Закону №2464.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Ч. 9 ст. 9 Закону №2464 передбачає, що періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Отже за змістом вказаних приписів особи, які здійснюють адвокатську діяльність, протягом часу перебування на обліку як платники ЄСВ зобов`язані щорічно подавати звіт про отримані доходи та нараховані суми ЄСВ і сплачувати ЄСВ від суми отриманого доходу, але не менше за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Судом встановлено, що позивач 09.02.2021 подала Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, яким самостійно визначила ЄСВ у сумі 9 595,30 грн., отже вказана сума повинна бути сплачена позивачем.

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону №2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Згідно з пунктом 4 розділу V1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Міністерством фінансів України від 20.04.2015 №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Враховуючи, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2021 №Ф-15957-13 сформована на підставі Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, поданого позивачем до контролюючого органу 09.02.2020, відповідач при її виставленні вимоги діяв у відповідності до вимог частини 4 статті 25 Закону №2464 та пункту 4 розділу V1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Міністерством фінансів України від 20.04.2015 №449, тому вимога є правомірною і скасуванню не підлягає.

З огляду на зазначене не має значення для вирішення справи той факт, що позивач протягом 2020 року перебувала у трудових відносинах та роботодавці сплачували ЄСВ з її заробітної плати.

Позивач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладені у постанові від 27.19.2019 у справі №160/3114/19, згідно з якими особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Проте вказані висновки судом не застосовуються, оскільки обставини у справі, що розглядається, є іншими, позаяк позивачем у справі №160/3114/19 Звіт про нарахування ЄСВ не подавався і Верховний Суд не надавав правову оцінку вказаній обставині.

Позивач також надала до матеріалів справи копію рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 у справі №580/1435/21, згідно з яким визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Черкаській області від 10.02.2021 №Ф-15957-13 та зобов`язано Головне управління ДПС у Черкаській області здійснити коригування в інтегрованій картці позивача у відповідності до фактичного стану розрахунків зобов`язань перед бюджетом.

Водночас оспорювана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2021 №Ф-15957-13 прийнята до прийняття рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 у справі №580/1435/21,тому на підставі ч. 2 ст. 2 КАС України суд надає правову оцінку вимоги на день її прийняття.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий Алла РУДЕНКО