Справа № 320/6514/20
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 року № 320/6514/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши у м.Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Плосківське" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування розпорядження від 01.07.2020,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Плосківське" з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування розпорядження від 01.07.2020 № 518.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі помилкових висновків, викладених в акті про результати фактичної перевірки від 30.06.2020 № 00408, відповідачем прийнято незаконне розпорядження від 01.07.2020 № 518 про анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової безпеки) терміном дії з 18.03.2020 по 18.03.2025 № 2000652.

Позивач вказав про безпідставність застосування норми Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон № 481), якою передбачено перелік документів, що надаються для отримання ліцензії на зберігання пального (ч. 43 ст. 15 Закону № 481), оскільки вказаною нормою передбачено лише два таких документи це відповідна заява та документ, що підтверджує сплату за ліцензію. Вказане виключення стосується юридичних осіб, що зберігають пальне виключно для потреб власного споживання, яким є позивач.

Також помилковість висновків відповідача полягала в тому, що відповідач, визначаючи загальний об`єм резервуарів, що використовуються в господарській діяльності позивача, безпідставно послався як на підтвердження об`єму резервуарів на видаткові накладні про купівлю двох резервуарів, а щодо третього визначення об`єму відбувалось на невідомих підставах.

Позивач вказує на те, що загальний об`єм резервуарів, як вказано в Законі № 481, може визначатись лише на підставі даних, вказаних в калібрувальних (градуювальних) таблицях, які створюються спеціалізованими підприємствами за результатами вимірювання фактичного об`єму відповідного резервуару.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки Головного управління Державної податкової служби у Київській області, на яких ґрунтується оскаржуване розпорядження, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а також порушують норми Закону № 481, оскільки дані, зазначені в акті перевірки, не відповідають фактичним даним, зазначеним у первинних документах, що надавались для перевірки.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказавши про правомірність оскаржуваного розпорядження та його прийняття в межах наданих контролюючому органу повноважень у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства в частині визначення об`єму резервуарів, що використовуються для зберігання пального для власних потреб.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

На підставі ст.ст 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивач 02.03.2020 звернувся до ГУ ДПС у Київській області із заявою про видачу ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання, у якій вказав, що загальна місткість резервуарів, що використовується для зберігання пального становить 76200 літрів.

ГУ ДПС у Київській області видано позивачу ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), дата реєстрації 18.03.2020, термін дії з 18.03.2020 до 18.03.2025, загальна місткість резервуарів, що використовується для зберігання пального, 76200 літрів.

Посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області ГДРІ Макаренко В. В. та ГДРІ Різник П. О. 30.06.2020 на підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 29.05.2020 № 830 про проведення фактичних перевірок та витягу з додатку № 1 до нього проведено фактичну перевірку господарської діяльності СТОВ «ПЛОСКІВСЬКЕ» з метою контролю за дотриманням норм законодавства у сфері реєстрації платниками акцизного податку при здійсненні суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального.

За результатами перевірки складено акт про результати фактичної перевірки від 30.06.2020 № 00408.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ч. 43 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», внаслідок розміщення на земельній ділянці, належній позивачу, резервуарів загальною місткістю 75 метрів кубічних, хоча в ліцензії на зберігання пального виключно для потреб власного споживання від 18.03.2020 № 2000652 (термін дії з 18.03.2020 по 18.03.2025) вказано 76,2 метрів кубічних.

На підтвердження сукупного об`єму трьох резервуарів, які використовувались позивачем у своїй господарській діяльності, відповідач надав видаткову накладну від 21.07.2017 № РН-0000153 на придбання позивачем двух резервуарів сталевих, двостінних, підземних 25м3 (доопрацьованих відповідно ТУ.У 28.2-1:2005).

Щодо третього резервуару документів, згідно яких можливо встановити об`єм, відповідачем не надано.

Позивач, на підтвердження неправильності визначення сукупного об`єму трьох резервуарів відповідачем послався на первинні документи, а саме свідоцтво про калібрування резервуарів від 19.12.19 реєстраційний №: UA/232/191213/000798; свідоцтво про калібрування резервуарів від 19.12.19 реєстраційний №: UA/232/191213/000799; градуювальна таблиця, затверджена інженером Білоцерківського ЦСМ від 28.08.1996 (СТОВ «Плосківське» є правонаступником КПСП «Жовтень»; наказ директора СТОВ «Плосківське» від 02.01.2020 № 1 про визначення максимальної ємності резервуару, що використовується для зберігання пального для потреб власного споживання; технічний паспорт сталевого резервуару СТОВ «Плосківське» тип РГС-25 №3.

Зазначеними документами підтверджено фактичний об`єм резервуарів, що використовувались для зберігання пального для власних потреб, що відповідає даним, зазначеним в ліцензії на зберігання пального в об`ємі 76 200 літрів.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято оскаржуване розпорядження від 01.07.2020 № 518 про анулювання ліцензії, виданої СТОВ «ПЛОСКІВСЬКЕ» на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової безпеки) терміном дії з 18.03.2020 по 18.03.2025 № 2000652.

Не погоджуючись з оскаржуваним розпорядженням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 50 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон № 481) ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі:

заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);

рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);

несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії;

рішення суду про встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) марок акцизного податку (стосовно імпортерів);

рішення суду про встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку;

рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем;

порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях;

отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами;

встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.

Суд зауважує, що згідно з частинами 38 та 39 ст. 15 Закону № 481 для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.

Частиною 43 ст. 15 Закону № 481 встановлено виключення для суб`єктів господарювання, які не реалізовують пальне третім особам та використовують його виключно для потреб власного споживання.

Такі суб`єкти господарювання на підставі згаданої норми копії документів, що передбачені ч.ч. 38 та 39 ст. 15 Закону № 481 не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального.

До заяви на підставі ч. 7 ст. 15 Закону № 481 додається документ, підтверджуючий сплату за ліцензії на право зберігання пального.

Отже, відповідач не встановивши порушення порядку та суми оплати за ліцензію не мав підстав для анулювання ліцензії, оскільки ліцензія анулюються на підставі імперативної норми (ч. 49 ст. 15 Закону № 481), яка передбачає вичерпний перелік випадків такої ануляції. В даному випадку це наведення недостовірних даних в документах, що подаються разом з відповідною заявою.

Стосовно відомостей в ліцензії, які відповідач вважав помилково зазначеними.

Як встановлено судом, приймаючи оскаржуване розпорядження, відповідач виходив із того, що об`єм резервуарів вказується у назві товару, яка зазначена у видаткових накладних, при цьому документальних підстав для встановлення об`єму третього резервуару відповідач не надав.

Водночас, позивачем надавались градуювальні (калібрувальні) таблиці, що свідчили про фактичний об`єм трьох резервуарів.

Проте, вказані таблиці під час проведення перевірки та прийняття оскаржуваного розпорядження враховані не були.

Так, відповідно до індивідуальної податкової консультації ДФС України від 01.03.2019 № 834/6/99-99-12-01-02-15/ІПК резервуар це законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки у вигляді стаціонарної споруди або ємності, який призначений для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання та для якого встановлена залежність його місткості від абсолютної висоти рівня пального в резервуарі, що оформлено у вигляді градуювальної таблиці (пп. 4 п. 2 Постанови N 891).

Згідно з наказом Мінпалива та енергетики України № 281/171/578/155 від 20.05.2008 градуювальна таблиця таблиця, розрахована за результатами інструментального визначення залежності місткості резервуара від рівня його наповнення при нормованому значенні температури.

Повірка резервуара сукупність операцій, які виконуються з метою визначення місткості і градуювання резервуара, складання і затвердження градуювальної таблиці.

Аналогічний висновок викладено у постанові Вищого адміністративного суду України від 08.09.2016 у справі № К/800/48645/15, у постанові Київського апеляційного адміністративного суд від 08.08.2018 у справі № 810/1145/17, у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019 у справі № 857/7521/19.

Отже, фактичні об`єми резервуарів мають встановлюватись на підставі калібрувальних свідоцтв, градуювальних таблиць, технічних паспортів, інших документів, відповідно до яких мають встановлюватись об`єми.

Так, об`єм резервуару № 1 відповідно до відомостей, зазначених у свідоцтві про калібрування резервуарів від 19.12.19 реєстраційний №: UA/232/191213/000798 становить 25 443 літрів.

Об`єм резервуару № 2 відповідно до відомостей, зазначених у свідоцтві про калібрування резервуарів від 19.12.19 реєстраційний №: UA/232/191213/000799 становить 25 275 літрів.

Об`єм резервуару № 3 відповідно до відомостей, зазначених в технічному паспорті сталевого резервуару СТОВ «Плосківське» тип РГС-25 №3 становить 25 585 літрів.

Суд враховує, що на момент отримання ліцензії на зберігання пального виключно для потреб власного споживання по підприємству діяв наказ директора СТОВ «Плосківське» від 02.01.2020 № 1 про визначення максимальної ємності резервуару, що використовується для зберігання пального для потреб власного споживання, яким було вказано про зменшене на 103 літри наповнення означеного резервуару, оскільки останнє калібрування проводилось у 1996 році, у зв`язку з чим використовувався максимальний об`єм в розмірі 25 483 літри.

Таким чином, сукупний об`єм резервуарів на момент отримання відповідної ліцензіїстановив 76 200 літрів, що і зазначений в ліцензії на зберігання пального для потреб власного споживання, виданій СТОВ «ПЛОСКІВСЬКЕ».

У пункті 74 Рішення у справі «Лелас проти Хорватії» і пункті 70 Рішення у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу. Принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77,143, 243-246 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження від 01.07.2020 № 518 Головного управління Державної податкової служби у Київській області в частині анулювання ліцензії, виданої СТОВ «ПЛОСКІВСЬКЕ» на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової безпеки) терміном дії з 18.03.2020 по 18.03.2025 № 2000652.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.