Справа № 200/3636/19-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 р. Справа№200/3636/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мозгової Н.А.

при секретарі: Зурабашвілі А.О.

за участю сторін:

позивач: не з`явився

представника позивача: Подколзіна В.Т.

представника відповідача: Яковлєвої А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2019 року до суду надійшов адміністративний позов суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187, місцезнаходження: 87515, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Італійська, 59) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- № від 05.11.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 4697817,94 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 1174454,49 грн., всього - на суму 5872272,43 грн.,

- № від 05.11.2018 року про застосування штрафу у розмірі 50% з ПДВ у сумі 811 465,50 грн.,

- № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій з ПДВ у сумі 680 грн.,

- № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 510 грн.,

- № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій з військового збору в сумі 787,88 грн. та нарахування пені в сумі 4,19 грн.,

- № від 05.11.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на суму 414309,49 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 103577,37 грн., всього на суму 517886,86 грн.,

про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій:

-№ від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат (авансових платежів), на які нараховується єдиний внесок у сумі 1397 грн.,

-№ від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 2037 грн.,

-№ від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 85 576 грн.,

- вимоги про сплату боргу від 05.10.2018 року № у сумі 171151грн.

Позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 05.10.2018 року № у сумі 171151грн. згідно ухвали суду від 21.05.2019 року виділено в окреме провадження.

Заявою від 31 березня 2021 року позивач відмовився від позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 510 грн., № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій з військового збору в сумі 787,88 грн. та нарахування пені в сумі 4,19 грн. та рішення № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат (авансових платежів), на які нараховується єдиний внесок у сумі 1397 грн. (т.103 арк.с.139).

З урахуванням вказаної заяви та виділення позовної вимоги в окреме провадження предметом розгляду даної справи є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- № від 05.11.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 4697817,94 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 1174454,49 грн., всього - на суму 5872272,43 грн.,

- № від 05.11.2018 року про застосування штрафу у розмірі 50% з ПДВ у сумі 811 465,50 грн.,

- № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій з ПДВ у сумі 680 грн.,

- № від 05.11.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на суму 414309,49 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 103577,37 грн., всього на суму 517886,86 грн.,

та про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій:

-№ від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 2037 грн.,

-№ від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 85 576 грн.

Позовні вимоги позивач мотивує п.п.177.4.5 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, згідно з яким не включаються до складу витрат підприємця витати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою підприємцем, витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею, документально не підтверджені витрати, у зв`язку з чим такі витрати позивачем і не включались до складу валових витрат. Вважає висновок відповідача про завищення в 2015-2017 роках валових витрат на 27941676,16 грн. необґрунтованим, оскільки всі необхідні документи, що підтверджують походження товару протягом вказаного періоду були у наявності.

Вказує на те, що всі первинні документи, складені в момент здійснення господарських операцій, мають всі необхідні реквізити і фіксують факти здійснення господарських операцій, в силу чого відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є підставою для обліку господарських операцій. Тому вважає обґрунтованим включення до складу валових витрат на придбання товарів в ті періоди, в які вони були здійснені.

Підтвердивши за результатами перевірки правильність визначення позивачем валового доходу, відображеного в деклараціях про майновий стан і доходи за 2015-2017 роки, відповідач, таким чином, не ставив під сумнів суму валового оподатковуваного доходу за даний період.

Зазначає, що податкове законодавство не пов`язує право платника податків на включення до складу валових витрат будь-яких витрат з ідентифікацією товарів. Облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не на підставі ідентифікації товарів або ж зіставлення номенклатур реалізованих товарів.

Підкреслює, що факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується первинними документами: податковими накладними, видатковими накладними, актами здачі приймання робіт (надання послуг), які мають всі необхідні реквізити і фіксують факти здійснення господарських операцій, в силу чого відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є підставою для обліку господарських операцій.

Вважає, що відповідач дійшов неправомірного висновку щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу на 27620632,63 грн., що призвело до визначення суми грошового зобов`язання з податку з доходів з фізичних осіб на суму 5872272,43 грн., у тому числі застосування штрафної санкції в сумі 1174454,49 грн.

Як наслідок, зазначає про необґрунтований висновок щодо заниження позивачем військового збору на 414309,49 грн. та заниження бази оподаткування єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на 18517018,89 грн.

Крім того, посилаючись на п.9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким встановлено, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 цього Закону, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених ч.2 ст.6 Закону, вважає, що як платник єдиного внеску, який перебуває на обліку в органі доходів та зборів, розташованому на території проведення АТО, звільняється від обов`язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Крім того, вважає незаконним застосування штрафу за відсутність складення та/

або реєстрації податкових накладних протягом граничного строку, передбаченого ст.201 Податкового кодексу України, в сумі 811465,5 грн. на підставі того, що такий штраф не застосовується у відношенні податкової накладної, яка не надається одержувачу (покупцеві), складеної на поставки товарів/послуг для операцій, звільнених від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою.

За загальним правилом реєстрація в ЄРПН платником податків-продавцем є його обов`язком. Однак, при цьому порядок реєстрації податкових накладних, які не надаються покупцю, а також податкових накладних, складених за операціями з постачання товарів/послуг, звільнених від оподаткування, виділив в окрему норму права абз.4 п.201.10 Податкового кодексу України. Згідно з цією нормою податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, звільнених від оподаткування, підлягають реєстрації в ЄРПН. І з цього положення, на думку позивача, вже не виходить, що реєстрація в ЄРПН, які не надаються покупцю, а також податкових накладних, складених за операціями з постачання товарів/послуг, звільнених від оподаткування, є обов`язком продавця.

Зазначає, що відповідно до п.120.1.1 Податкового кодексу України порушення платниками ПДВ граничного терміну, передбаченого ст.201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в ЄРПН (крім податкової накладної, що не надається одержувачу (покупцеві), складеної на поставку товарів/послуг для операцій, звільнених від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення штрафу на платника ПДВ, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації.

Посилаючись на лист ДФС України від 19.01.2015 року №1403/7/99-99-19-03-01-17, вказує на відсутність у позивача обов`язку реєстрації спірних податкових накладних, оскільки такі податкові накладні не підлягають наданню покупцеві.

Щодо рішення про застосування штрафної санкції в сумі 680 грн. згідно рішення № за порушення п.п. 16.1.6 п.16.1 ст.16, п.46.1 ст.46, п.п. 49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України , п.3 Порядку обліку сум податків та зборів, не сплачених до бюджету суб`єктом господарювання у зв`язку з отриманням податкових пільг, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2010 року № 1233 зазначає, що такими пільгами фактично не користувалась.

Вважає, що 7% по операціях з поставки на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів та постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання не є податковою пільгою, а є ставкою оподаткування, яка встановлена п.193.1 ст.193 Податкового кодексу України. А податкова пільга згідно п.30.1 ст.30 Податкового кодексу України передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п.30.2 цієї статті.

Відповідачем по справі 19.04.2019 року надано заперечення на адміністративний позов, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити з наступних підстав (т.1 арк.с. 142 150).

Перевіркою позивача встановлено, що згідно наданих ФОП ОСОБА_1 первинних документів (книги обліку доходів та витрат, чеків РРО, банківських виписок, видаткових накладних від постачальників, товарно-транспортних накладних) до вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, включених до додатку Ф4 (2015 рік), Ф2 (2016 2017 роки) податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015 2017 роки віднесені витрати на придбання фармацевтичних товарів, реалізацію яких не вбачається можливим ідентифікувати, а саме: у видаткових накладних, отриманих позивачем від постачальників на придбані фармацевтичні товари вказані конкретні найменування лікарських засобів та медичних виробів, які не співпадають з номенклатурою реалізованих фармацевтичних товарів ФОП ОСОБА_2 , які вказані в чеках РРО щодо реалізованих фармацевтичних товарів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року (при цьому позивачем до перевірки не надано виписані накладні на реалізовані фармацевтичні товари та податкові накладні на реалізацію), внаслідок чого встановити взаємозв`язок між фактично отриманим доходом від реалізації фармацевтичних товарів та витратами, безпосередньо пов`язаними з їх отримання не вбачається можливим на загальну суму 27941676,16 грн.

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 6 Порядку №481 самозайняті особи заносять до книги обліку доходів та витрат у графу 5 реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що пов`язані з отриманим доходом, у графі 6 відображаються суми витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Заниження суми чистого оподатковуваного доходу за результатами перевірки за 2015 2017 роки становить 27620632,63 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 4697817,94 грн., що є порушенням п.п.20.1.6 п.20.1 ст.20, п.85.2 ст.85, п.п. 163.1.1 п.163.1 ст.163, ст..164, ст..167, п.177.1 та п.177.2 ст.177, п.п. 177.4.1, 177.4.2, 177.4.3, 177.4.4 та .177.4.5 п.177.4 ст177, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, п.6 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 року №859 та заниження об`єкту оподаткування військовим збором на суму 414309,49 грн., чим порушено п.п.1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ, пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України та до заниження бази нарахування єдиного внеску, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини, на загальну суму 643692 грн., внаслідок чого сума єдиного внеску занижена на 171151,42 грн., чим порушено вимоги пункту 2 частини 1 статті 7, частини 3 статті 7 та частини 5 статті 8 Закону України № 2464- VI.

Щодо заниження єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, та з добутку до мінімальної заробітної плати, на який нараховується єдиний внесок, в загальній сумі 4074,6 грн. відповідач зазначає, що на підставі наданих до перевірки позивачем документів, а саме: трудових договорів, відомостей нарахування заробітної плати, звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за перевіряємий період встановлено, що ФОП ОСОБА_1 найманим працівникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які фактично перебували у трудових відносинах повний календарний місяць, при нарахуванні доходу з травня 2015 року по грудень 2015 року база нарахування визначена у розмірі менше мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), що призвело до заниження суми, на які нараховується єдиний внесок. Таким чином, перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок,а також утримання єдиного внеску з сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) встановлено, що позивачем занижена сума єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок та з добутку до мінімальної заробітної плати, на який нараховується єдиний внесок, на загальну суму 4074,6 грн., чим порушено п.7 ст.8, п.1 ч.2 ст.6, ч.5 ст.8 Закону України №2464-VI, абз. 1 п.9 розділу ІІІ Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953, п.3.5 розділу ІІІ Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 року № 455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 року за № 1622/24154.

Щодо не складання податкових накладних в електронній формі з дотриманням умов щодо їх реалізації при реалізації фармацевтичних товарів кінцевих товарів споживачу відповідач вказує на те, що перевіркою встановлено, що позивачем в порушення п.201.1, 201.4, 201.10 ст.201, п.11 підрозділу 2 Розділу ХХ Податкового кодексу України не складено податкові накладні в електронній формі з дотриманням умов щодо їх реалізації при реалізації фармацевтичних товарів кінцевому споживачу на підставі даних щомісячних Z-звітів та юридичним особам на підставі даних банківських виписок, відсутня їх реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.02.2015 року по 31.12.2017 року на загальну суму 2045513 грн.

Крім того, щодо посилання позивача на лист ДФС України від 19.01.2015 року №1403/99-99-19-03-01-17 «Про систему адміністративного адміністрування ПДВ», то зазначає, що у вказаному листі вказано про те, що з 01 лютого 2015 року обов`язковій реєстрації в ЄРПН підлягатимуть всі податкові накладні, сформовані за операціями, датованими, починаючи з 01 лютого 2015 року, в тому числі податкові накладні, що не надаються покупцю, а також незалежно від суми ПДВ, вказаній в такій податковій накладній.

Таким чином, на думку відповідача, всупереч податкового законодавства ФОП ОСОБА_1 не складалися податкові накладні з дотриманням умов щодо їх реєстрації при реалізації фармацевтичних товарів кінцевому споживачу та юридичним особам за період з 01.02.2015 року по 31.12.2017 року, що призвело до обґрунтованого застосування штрафу в сумі 811465,5 грн. згідно податкового повідомлення рішення №.

Щодо неподання звітів про суми податкових пільг відповідач вказує на те, що перевіркою встановлено, що позивач здійснювала операції з постачання лікарських засобів та медичних виробів за нижчою від основної ставкою оподаткування, а саме за ставкою 7%, при цьому в порушення п.п.16.1.6 п.16.1 ст.16, п.46.1 статті 46, п.п. 49.18.2 п.49.18 статті 49 Податкового кодексу України, п.3 Порядку обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, затвердженого постановою КМУ від 27 грудня 2010 року №1233, ФОП ОСОБА_1 не подавала звіт про суми податкових пільг за 1 квартал 2015 року, за 1 півріччя 2015 року, за 3 квартали 2015 року, за 2015 рік, за 1 квартал 2016 року, за 1 півріччя 2016 року, за 3 квартали 2016 року, за 2016 рік, за 1 квартал 2017 року,за 1 півріччя 2017 року, за 3м квартали 2017 року, за 2017 рік.

Вказує, що п.30.1 ст.30 Податкового кодексу України передбачено, що податковою пільгою є, зокрема, передбачена податковим законодавством сплата податку в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п.30.2 ст.30 Податкового кодексу України.

П.п. «в» п. 30.9 ст.30 Податкового кодексу України визначено, що податкова пільга надається шляхом встановлення зниженої ставки податку та збору. Знижена ставка оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання лікарських засобів та медичних виробів у розмірі 7% запроваджена п.п. «в» п.193.1 ст.193 Податкового кодексу України. Отже, відповідач вважає обґрунтованим застосування штрафу в сумі 680 грн. згідно податкового повідомлення рішення №.

Ухвалою суду від 18.03.2019 року адміністративний позов залишено без руху у зв`язку з недотримання вимог ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 01.04.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 22.04.2019 року.

22.04.2019 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 06.05.2019 року.

06.05.2019 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 21.05.2019 року.

Ухвалою суду від 21.05.2019 року провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 11.07.2019 року поновлено провадження по справі та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву до 22.07.2019 року.

Ухвалою суду від 22.07.2019 року призначено судову економічну експертизу, провадження по справі зупинено до одержання висновків експертизи.

Ухвалою суду від 01.02.2021 року поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання на 16.02.2021 року.

Ухвалою суду від 16.02.2021 року відкладено підготовче засідання на 01.03.2021 року.

Ухвалою суду від 01.03.2021 року замінено відповідача по справі Головне управління ДФС у Донецькій області на Головне управління ДПС у Донецькій області та відкладено підготовче засідання до 16.03.2021 року.

У судовому засіданні 16.03.2021 року оголошено перерву до 31.03.2021 року.

Ухвалою суду від 31.03.2021 року закрито провадження в частині позовних вимог.

У судовому засіданні 31.03.2021 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14.04.2021 року.

Ухвалою суду від 14.04.2021 року зупинено провадження по справі у зв`язку з хворобою представника позивача.

Ухвалою суду від 24.06.2021 року поновлено провадження по справі, у судовому засіданні оголошено перерву до 01.07.2021 року.

Ухвалою суду від 01.07.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 20.07.2021 року.

Ухвалою суду від 20.07.2021 року замінено відповідача по справі Головне управління ДПС у Донецькій області його правонаступником Головне управління ДПС у Донецькій області (відокремлений підрозділ).

Ухвалою суду від 07.09.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву до 13.10.2021 року.

Ухвалою суду від 13.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.11.2021 року.

02.11.2021 року оголошено перерву у судовому засіданні на 03.11.2021 року.

03.11.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 04.11.2021 року.

04.11.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 09.11.2021 року.

09.11.2021 року судове засідання відкладено до 10.11.2021 року.

Ухвалою суду від 10.11.2021 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) зареєстрована у якості фізичної особи - підприємця та згідно ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС-України) здатна здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, Головне управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187, місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Судом встановлено, що Головним управління ДФС у Донецькій області на підставі наказу № 1430 від 15.08.2018 року проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2017 року, за результатами якої складено акт від 01.10.2018 року № 1117/05-99-13-02/ НОМЕР_1 (т.1 арк.с.21-95).

Вказаною перевіркою встановлено, що згідно наданих ФОП ОСОБА_1 первинних документів (книги обліку доходів та витрат, чеків РРО, банківських виписок, видаткових накладних від постачальників, товарно-транспортних накладних) до вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, включених до додатку Ф4 (2015 рік), Ф2 (2016 2017 роки) податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015 2017 роки віднесені витрати на придбання фармацевтичних товарів, реалізацію яких не вбачається можливим ідентифікувати, а саме: у видаткових накладних, отриманих позивачем від постачальників на придбані фармацевтичні товари вказані конкретні найменування лікарських засобів та медичних виробів, які не співпадають з номенклатурою реалізованих фармацевтичних товарів ФОП ОСОБА_2 , які вказані в чеках РРО щодо реалізованих фармацевтичних товарів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року (при цьому позивачем до перевірки не надано виписані накладні на реалізовані фармацевтичні товари та податкові накладні на реалізацію), внаслідок чого встановити взаємозв`язок між фактично отриманим доходом від реалізації фармацевтичних товарів та витратами, безпосередньо пов`язаними з їх отримання не вбачається можливим на загальну суму 27941676,16 грн. Заниження суми чистого оподатковуваного доходу за результатами перевірки за 2015 2017 роки становить 27620632,63 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 4697817,94 грн., що є порушенням п.п.20.1.6 п.20.1 ст.20, п.85.2 ст.85, п.п. 163.1.1 п.163.1 ст.163, ст..164, ст..167, п.177.1 та п.177.2 ст.177, п.п. 177.4.1, 177.4.2, 177.4.3, 177.4.4 та п.п.177.4.5 п.177.4 ст177, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, п.6 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 року №859 та заниження об`єкту оподаткування військовим збором на суму 414309,49 грн., чим порушено п.п.1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ, пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України та до заниження бази нарахування єдиного внеску, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини, на загальну суму 643692 грн., внаслідок чого сума єдиного внеску занижена на 171151,42 грн., чим порушено вимоги пункту 2 частини 1 статті 7, частини 3 статті 7 та частини 5 статті 8 Закону України № 2464- VI.

Також на підставі наданих до перевірки позивачем документів, а саме: трудових договорів, відомостей нарахування заробітної плати, звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за перевіряємий період встановлено, що ФОП ОСОБА_1 найманим працівникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які фактично перебували у трудових відносинах повний календарний місяць, при нарахуванні доходу з травня 2015 року по грудень 2015 року база нарахування визначена у розмірі менше мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), що призвело до заниження суми, на які нараховується єдиний внесок. Таким чином, перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок,а також утримання єдиного внеску з сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) встановлено, що позивачем занижена сума єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок та з добутку до мінімальної заробітної плати, на який нараховується єдиний внесок, на загальну суму 4074,6 грн., чим порушено п.7 ст.8, п.1 ч.2 ст.6, ч.5 ст.8 Закону України №2464-VI, абз. 1 п.9 розділу ІІІ Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953, п.3.5 розділу ІІІ Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 року № 455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 року за № 1622/24154.

Крім того встановлено, що позивач здійснювала операції з постачання лікарських засобів та медичних виробів за нижчою від основної ставкою оподаткування, а саме за ставкою 7%, при цьому в порушення п.п.16.1.6 п.16.1 ст.16, п.46.1 статті 46, п.п. 49.18.2 п.49.18 статті 49 Податкового кодексу України, п.3 Порядку обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, затвердженого постановою КМУ від 27 грудня 2010 року №1233, ФОП ОСОБА_1 не подавала звіт про суми податкових пільг за 1 квартал 2015 року, за 1 півріччя 2015 року, за 3 квартали 2015 року, за 2015 рік, за 1 квартал 2016 року, за 1 півріччя 2016 року, за 3 квартали 2016 року, за 2016 рік, за 1 квартал 2017 року,за 1 півріччя 2017 року, за 3 квартали 2017 року, за 2017 рік.

Вказаною перевіркою встановлено, що позивач в порушення п.201.1, 201.4, 201.10 ст.201, п.11 підрозділу 2 Розділу ХХ Податкового кодексу України не складала податкові накладні в електронній формі з дотриманням умов щодо їх реалізації при реалізації фармацевтичних товарів кінцевому споживачу на підставі даних щомісячних Z-звітів та юридичним особам на підставі даних банківських виписок, відсутня їх реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.02.2015 року по 31.12.2017 року на загальну суму 2045513 грн.

На підставі наведеного акта перевірки контролюючим органом прийнято наступні спірні рішення:

- податкове повідомлення рішення № від 05.11.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 4697817,94 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 1174454,49 грн., всього - на суму 5872272,43 грн. (т.1 арк.с. 102),

- податкове повідомлення рішення № від 05.11.2018 року про застосування штрафу у розмірі 50% з ПДВ у сумі 811 465,50 грн. (т.1 арк.с. 103),

- податкове повідомлення - рішення № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій з ПДВ у сумі 680 грн. (т.1 арк.с. 104),

- податкове повідомлення рішення № від 05.11.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на суму 414309,49 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 103577,37 грн., всього на суму 517886,86 грн. (т.1 арк.с. 107),

- рішення № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 2037 грн. (т.1 арк.с.109),

- рішення № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 85 576 грн. (т.1 арк.с.110).

Вказані рішення оскаржені позивачем до ДПС України та рішеннями від 18.01.2019 року № 2671/6/99-99-11-05-02-25 та від 14.02.2019 року № 7406/6/99-99-11-05-01-25, №7417//6/99-99-11-05-02-25 залишені без змін (т.1 арк.с. 113-130).

Надаючи оцінку спірним рішенням, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначені Податковим кодексом України.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Щодо спірного податкового повідомлення - рішення № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій з ПДВ у сумі 680 грн. суд зазначає наступне.

Згідно пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) ставки податку на додану вартість встановлюються від бази оподаткування в розмірах: 20%, 0% та 7%.

Так, пунктом «в» вказаної статті передбачено, що по операціях з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів, які внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення або відповідають вимогам відповідних технічних регламентів, що підтверджується документом про відповідність, та дозволені для надання на ринку та/або введення в експлуатацію і застосування в Україні застосовується ставка податку 7%.

Право на застосування позивачем ставки ПДВ у розмірі 7% не оспорюється сторонами.

Пунктом 30.1 статті 30 Податкового кодексу України передбачено, що податковою пільгою є зокрема передбачена податковим законодавством сплата податку в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 статті 30 Податкового кодексу України.

Підпунктом «в» п.30.9 статті 30 Податкового кодексу України визначено, що податкова пільга надається шляхом встановлення зниженої ставки податку та збору.

Таким чином, Податковим кодексом України передбачена основна ставка ПДВ 20% та пільгові (знижені) ставки 0% та 7% ( та 14% згідно із Законом України №1115 ІХ від 17.12.2020 року та внесеними змінами згідно Закону України №1600-ІХ від 01.07.2021 року).

Зі змісту пункту 194.1 статті 194 Податкового кодексу Україні також слідує, що ставка ПДВ в розмірі 20%, зазначена в підпункті «а» пункту 193.1 статті 193, є основною ставкою податку.

Відповідно до підпункту 16.1.6 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати контролюючим органам інформацію, відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв`язку з отриманням податкових пільг (суми отриманих пільг) та напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг пільг, що надаються за умови використання коштів, вивільнених у суб`єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку).

Згідно частини 1 пункту 120.1 статті 120 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 грн. за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

З урахуванням того, що позивачем застосовувалась знижена ставка ПДВ у розмірі 7%, яка не є основною, а є пільговою відповідно до Податкового кодексу України, то висновки податкового органу щодо порушення п.п.16.1.6 п.16.1 ст.16, п.46.1 статті 46, п.п. 49.18.2 п.49.18 статті 49 Податкового кодексу України, п.3 Порядку обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, затвердженого постановою КМУ від 27 грудня 2010 року №1233, ФОП ОСОБА_1 в частині ненадання позивачем звітів про суми податкових пільг та застосування штрафної санкції в сумі 680 грн. за неподання такої звітності за періоди -1 квартал 2017 року, 1 півріччя 2017 року, 3 квартал 2017 року, за 2017 рік є обґрунтованими, а позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно обґрунтованості позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування рішень № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2037 грн. та № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 85 576 грн. суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464-VI. Частиною восьмою цієї статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Стаття 25 Закону № 2464-VІ регламентує заходи впливу та стягнення, і частиною першої цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 3 частини 11 цієї статті передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який нараховано таку суму, але не більше як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внесу.

Згідно пункту 3 частини 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, для розрахунку зазначеного штрафу кількість звітних періодів розраховується, починаючи з місяця, на який припадає термін подання звітності за період, за який донараховано (обчислено) суми єдиного внеску, та закінчується місяцем, на який припадає отримання таким платником акта перевірки від органу доходів і зборів або в якому він подав звітність, де зазначено такі донараховані суми.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року (далі - Закон № 1669-VII), який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає, серед іншого, тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме підпункт «б» розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13 березня 2015 року) такого змісту:

«9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р), яке втратило чинність.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Торецьк віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Надаючи правову оцінку обставинам цієї справи, суд виходить з того, що саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464-VІ.

Місто Торецьк Донецької області, на території якого розташовано податковий орган (Торецьке відділення Константинівської ОДПІ), де перебуває на обліку позивач як платник єдиного внеску, м. Маріуполь Донецької області, де розташований податковий орган, який прийняв спірні рішення входять до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (втратило чинність) і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р (чинне).

З огляду на дію абзацу третього пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Отже, позивач звільняється від відповідальності за ненарахування сум єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції за умови перебування його на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція (протягом спірного періоду згідно редакції Закону №2464 VІ, чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні рішення податкового органу прийняті 05 листопада 2018 року відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VІ, яка передбачає накладення штрафу, зокрема за несвоєчасне ненарахування сум єдиного внеску.

У межах спірних відносин накладення штрафу відбулося за період з грудня 2015 року по жовтень 2018 року, тобто за період проведення антитерористичної операції, за наявності умови перебування позивача як платника єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому в місті проведення цієї операції, без врахування положень Закону, який прямо забороняє притягнення до відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску, що прямо передбачено пунктом 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ.

Таким чином, застосування до позивача штрафних санкцій за недонарахування єдиного внеску за період з грудня 2015 року по жовтень 2018 року є протиправним.

Водночас суд зазначає, що Закон № 2464-VІ не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №812/292/18.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування рішень № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2037 грн. та № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 85 576 грн.

Щодо правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення № від 05.11.2018 року про застосування штрафу у розмірі 50% з ПДВ у сумі 811 465,50 грн. суд зазначає наступне.

Податковим органом встановлено порушення позивачем пунктів 201.1, 201.4 та 201.10 статті 201, пункту 11 підрозділу 2 Розділу ХХ Податкового кодексу України в частині не складання податкових накладних в електронній формі з дотриманням умов щодо їх реалізації при реалізації фармацевтичних товарів кінцевому споживачу на підставі даних Z- звітів та юридичним особам на підставі даних банківських виписок, відсутності їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.02.2015 року по 31.12.2017 року на загальну суму 20455113 грн.

Відповідно до пункту 11 підрозділу 2 Розділу ХХ ПК України з 01 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування по податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно пункту 201.4 статті 201 ПК України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер:

покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця;

покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця.

Крім того, передбачено, що податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі:

здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу / реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника);

виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги зв`язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зі змісту наведених норм вбачається, що обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають як податкові накладні, які надаються покупцю, так і ті накладні, які не надаються покупцю.

Згідно пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованої за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Системний аналіз статті 201, пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку про те, що відсутність реєстрації протягом гранічного строку податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку відсутності реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Тобто, для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.2 статті 120-1 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою).

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм статті 120-1 ПК України викладена Верховним судом в рішеннях від 07.02.2019 року по справ № 808/3250/17, від по справі №816/1488/17.

Оскільки позивачем здійснювались операції з реалізації фармацевтичних товарів, які не звільнені від оподаткування, які не оподатковуються за нульовою ставкою, то твердження позивача про відсутність правових підстав для притягнення його до відповідальності за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН є необґрунтованими.

При застосуванні спірного штрафу податковим органом дотриманий строк давності, передбачений пунктом 102.1 статті 102 ПК України, у зв`язку з чим розмір штрафу 50% визначений не від 20455113 грн., а від меншої суми 1622931 грн. (не враховано період з 01.02.2015 року по вересень 2015 року).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 05.11.2018 року про застосування штрафу у розмірі 50% з ПДВ у сумі 811 465,50 грн. є такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно правомірності прийняття податкового повідомлення рішення № від 05.11.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 4697817,94 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 1174454,49 грн., всього - на суму 5872272,43 грн. суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено, що згідно наданих позивачем первинних документів (книги обліку доходів та витрат, чеків РРО, банківських виписок, видаткових накладних від постачальників товарів, товарно транспортним накладних) до вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, включених до податкової звітності податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015 2017 роки, віднесені витрати на придбання фармацевтичних товарів, реалізацію яких не вбачається можливим ідентифікувати на загальну суму 27941676,16 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 9228515,89 грн., за 2016 рік на суму 9500555,14 грн., за 2017 рік на суму 9212605,13 грн.

Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, встановлено, що у зв`язку з заниженням суми чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року на загальну суму 27620632,63 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 9129864,58 грн., за 2016 рік на суму 9387155,31 грн., за 2017 рік на суму 9103612,74 грн., сума остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за вказаний період занижена на загальну суму 4697817,94 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 1369479,69 грн., за 2016 рік на суму 1689687,96 грн., за 2017 рік на суму 1638650,29 грн.

Відповідно до акту перевірки висновок щодо виключення зі складу витрат позивача витрат по придбанню товарів зроблений на підставі того, що ці витрати не пов`язані з отриманими доходами, та зроблений він не в результаті співставлення документально підтвердженого складу доходів та витрат, а в результаті неможливості ідентифікувати номенклатуру доходів з номенклатурою витрат, оскільки: відомості Книги обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_1 не прийняті до увагу у зв`язку з невідповідністю її веденням вимогам Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року №481; структура доходів визначена витягом з інформаційної бази даних 1С «Податковий блок» по чекам РРО щодо реалізованих фармацевтичних препаратів ФОП ОСОБА_1 , яка містить загальне призначення товару («анальгетики», «витамини», «антибіотики» та інше) не відповідає відомостям щодо структури витрат на придбання товару, які отримані, які отримані у вигляді витягу з інформаційної бази даних 1С «Податковий блок» по контрагентам постачальникам та містить назву товару «клотрисал мазь 15 г туба», «Фуросемід, табл., 40мг, блістер, №50», «дигоксин р-н д/ін., 0,025 мг/мл, 1 мл, №10».

Статтею 177 ПК України передбачено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з підпунктом 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця (підпункт 177.2 статті 177 ПК України).

Відповідно до підпункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України);

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу) ;

-обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2 пункту 177.4 ст.177 ПК України);

-суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи підприємця (підпункт 177.4.2 пункту 177.4 ст.177 ПК України);

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4 пункту 177.4 ст.177 ПК України).

Підпунктом 177.4.5. пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачені витрати, які не включаються до складу витрат підприємця, а саме:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення;

документально не підтверджені витрати.

З аналізу наведених норм Податкового кодексу України слідує, що неможливість проведення співставлення номенклатури товарів, що формують доходи з номенклатурою товарів, що формують витрати не є нормативно визначеною підставою для твердження про відсутність витрат, або про документальне не підтвердження розміру витрат платника.

Судом досліджені наявні в матеріалах справи видаткові накладні, товарно транспортні накладні, платіжні доручення, накладні, рахунки, звіти РРО.

Первинні документи, які підтверджують правильність формування позивачем витрат, складені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999 року зі змінами і доповненнями.

Ухвалою від 22 липня 2019 року судом призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Машиніченку Олександру Анатолійовичу. На вирішення експерту поставлено наступне питання: чи підтверджується первинними документами позивача висновки Головного управління ДФС в Донецькій області, викладені в акті документальної перевірки №1117/05-99-13-02/ від 01.10.2018 року.

Судового експерта попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок відповідно до статті 384 Кримінального кодексу України та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків відповідно до статті 385 Кримінального кодексу України.

21 січня 2021 року за результатами проведення судової економічної експертизи до суду надійшов висновок експерта за №11/04-12019 від 18.01.2021 року (т.101, арк. с.56-98).

Згідно вказаного висновку (з урахуванням пояснень вх.№55678/21 від 02 листопада 2021 року) дослідженням наданих експерту документів частково підтверджуються висновки акта документальної перевірки №1117/05-99-13-02/ від 01.10.2018 року, а саме: щодо заниження зобов`язання зі сплати податку на доходи в загальній сумі 1224,15 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 332,26 грн., за 2016 рік в сумі 891,89 грн. та заниження зобов`язання зі сплати військового збору в загальній сумі 107,55 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 33,23 грн., за 2016 рік в сумі 74,32 грн.

Крім того, експертом підтверджено заниження позивачем зобов`язання зі сплати військового збору в сумі 107,55 грн., а саме: за 2015 рік в сумі 33,23 грн., за 2016 рік в сумі 74,32 грн.

Так, експертом при дослідженні первинних документів позивача встановлено завищення витрат на придбання ТМЦ за 2015 рік в сумі 2215,07 грн., за 2016 рік в сумі 4954,94 грн., що призвело до заниження об`єкту оподаткування на доходи фізичних осіб в сумі 7170,01 грн.

Відповідачем по справі 16.03.2021 року надано заперечення на висновок експерта, відповідно до якого зазначено, що експертом досліджено крім первинних документів ще й обліковий регістр бухгалтерського обліку, який не надавався позивачем під час проведення перевірки. Крім того, не є зрозумілим, чи включені витрати на оплату праці найманих працівників до підтверджених витрат позивача. У зв`язку з чим, вважає висновок за №11/04-12019 від 18.01.2021 року неповним (т.103, арк.с. 127-130).

25 березня 2021 року позивачем надано відповідь на заперечення на висновок експерта, згідно якої вказує на те, що облікові регістри складаються для контролю та впорядкування перинних документів та не є первинними документами, отже у позивача відсутній обов`язок надавати його під час перевірки (т.103 арк.с. 135-136).

14 квітня 2021 року судовим експертом надані пояснення відносно заперечення про неможливість врахування при проведенні експертизи регістрів бухгалтерського обліку позивача та відносно зауважень щодо неповноти дослідження (т.103 арк.с.159-161).

Так, експертом зазначено, що позиція відповідача порушує вимоги п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно з яким бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Отже, за наявності у експерта облікових регістрів, відомості яких відповідають первинним документам, експерт зобов`язаний провести повне та об`єктивне дослідження з врахуванням всіх наданих документів, що відповідають вимогам вказаного Закону. Крім того, вказує на те, що дослідження по поставленому судом питанню проводиться в частині порушень, які заперечуються позивачем та надає відповідне обґрунтування в позові.

Таким чином, з урахуванням наявних в матеріалах справи первинних документів, висновку експерта, суд дійшов висновку про завищення позивачем витрат на придбання ТМЦ за 2015 рік в сумі 2215,07 грн., за 2016 рік в сумі 4954,94 грн., що призвело до заниження об`єкту оподаткування на доходи фізичних осіб в сумі 7170,01 грн.

Ураховуючи ставку податку на доходи фізичних осіб, що встановлена статтею 167 ПК України позивачем занижено податок в сумі 1224,15 грн. (2015 рік 332,26 грн. (15% від 2215,07 грн., 2016 рік 891,89 грн. (18% від 4954,94 грн.).

Згідно частини 1 пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25% суми визначеного податкового зобов`язання, завищення суми бюджетного відшкодування.

З урахуванням висновку суду щодо заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб в сумі 1224,15 грн., застосування штрафної санкції в сумі 306,04 грн. згідно спірного податкового повідомлення - рішення є правомірним.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а саме про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 05.11.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 4696593,79 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 1174148,45 грн., всього - на суму 5870742,24 грн.

Надаючи оцінку правомірності прийняття податкового повідомлення рішення - № від 05.11.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на суму 414309,49 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 103577,37 грн., всього на суму 517886,86 грн., суд виходить з наступного.

Перевіркою позивача встановлено, що заниження суми чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року на загальну суму 27620632,63 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 9129864,58 грн., за 2016 рік на суму 9387155,31 грн., за 2017 рік на суму 9103612,74 грн. призвело до заниження об`єкту оподаткування військовим збором на загальну суму 414309,49 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 136947,97 грн., за 2016 рік на суму 140807,33 грн., за 2017 рік на суму 136554,19 грн.

Відповідно до підпункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно підпункту 1.1. пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, зокрема фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Підпунктом 1.2. пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Ураховуючи висновки суду щодо правомірно встановленого відповідачем завищення позивачем витрат на придбання ТМЦ за 2015 рік в сумі 2215,07 грн., за 2016 рік в сумі 4954,94 грн., сума заниженого військового збору становить 107,55 грн., а саме: за 2015 рік в сумі 33,23 грн. (1,5 % від 2215,07 грн.), за 2016 рік в сумі 74,32 грн.(1,5 % від 4954,94 грн.).

Відповідно до частини 1 пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25% суми визначеного податкового зобов`язання, завищення суми бюджетного відшкодування.

З урахуванням висновку суду щодо заниження позивачем військового збору на суму 107,55 грн., застосування штрафної санкції в сумі 26,89 грн. згідно спірного податкового повідомлення - рішення є правомірним.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а саме про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 05.11.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на суму 414201,94 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 103550,49 грн., всього на суму 517752,43 грн.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог в загальній сумі 6476107,68 грн. та про відмову у задоволенні вимог на загальну суму 813810,11 грн.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1).

Згідно з частиною 3 вказаної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням експертів.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 19210 грн. (9605 грн. згідно платіжного доручення №841 від 06.03.2019 року (т.1 арк.с.3), 9605 грн. згідно платіжного доручення №926 від 26.03.2019 року (т.1 арк.с. 135)).

Загальна сума позову (з урахуванням відокремлення в окреме провадження однієї вимоги та закриття провадження в частині позовних вимог) складає 7289917,79 грн.

Судом визнано протиправними та скасовано рішень відповідача на загальну суму 6476107,68 грн., що складає 88,84 % від суми позову. Отже, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача в сумі 16668,53 грн. (88,84% від 19210 грн.).

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із залученням експерта (проведення судової економічної експертизи).

Ухвалою від 22 липня 2019 року судом призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Машиніченку Олександру Анатолійовичу. На вирішення експерту поставлено наступне питання: чи підтверджується первинними документами позивача висновки Головного управління ДФС в Донецькій області, викладені в акті документальної перевірки №1117/05-99-13-02/ від 01.10.2018 року.

Експертом надано висновок стосовно обґрунтованості (підтвердження первинними документами позивача) визначення зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та зі сплати військового збору на загальну суму 6390159,29 грн. (податкові повідомлення рішення від 05.11.2018 року №, № ).

Судом задоволено позовні вимоги в цій частині на загальну суму 6388494,68 грн., що складає 99,97% від загальної суми 2 вимог (99,97% від 6390159,29 грн.)

Згідно рахунку фактури №СФ-0006/04-2020 від 24.06.2020 року попередня оплата за проведення судової експертизи становить 95000 грн. (т.103, арк. с.98).

Відповідно до рахунку фактури №СФ-0006/11-2020 від 11.11.2020 року оплата за проведення судової експертизи становить 45000 грн. (т.103, арк. с.96). Таким чином, загальна вартість експертизи становить 140000 грн.

Позивачем сплата вказаних сум підтверджується чеками від 24.06.2020 року та від 17.11.2020 року (т.103, арк.с.100).

Відповідачем по справі заперечувалось проти стягнення суми витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача з посиланням на необґрунтованість розміру таких витрат. Оскільки клопотання про проведення експертизи заявив позивач, то витрати, пов`язані з проведення експертизи, на думку відповідача, мають бути понесені безпосередньо позивачем.

Судом вказані заперечення не приймаються з огляду на норми ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України та підтвердження позивачем документально понесених витрат.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог сума витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, яка підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача становить 139958 грн. (99,97 від 6390159,29грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 173-183, 192-198, 210, 223-225, 227-229, 241-246, 250-251, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187, місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних санкцій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № від 05.11.2018 року в частині визначення грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 4696593,79 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 1174148,46 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № від 05.11.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на суму 414201,94 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 103550,49 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 2037 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № від 05.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 85 576 грн.

У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187, місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) за рахунок бюджетних асигнувань на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 16668 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 53 коп.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187, місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) за рахунок бюджетних асигнувань на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на проведення судової економічної експертизи в сумі 139958 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 19 листопада 2021 року. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Н.А. Мозговая