Справа № 120/8973/21-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 листопада 2021 р. Справа № 120/8973/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Тростянецької селищної ради про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 22.02.2021 він звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель, які знаходяться у розпорядженні Тростянецької територіальної громади, не надані у власність і не знаходяться ні в чиєму користуванні, згідно з наявною публічною інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

Листом від 26.02.2021 відповідач повідомив позивача про те, що вказана заява взята до відома та буде розглянута по черговості поступлення заяв про надання даних земельних ділянок.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою від 10.08.2021 відкрито провадження у справі за даним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

01.09.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що 22.02.2021 позивач звернувся до Тростянецької селищної ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Листом його було повідомлено, що заява взята до відома та буде розглянута по черговості поступлення таких заяв про надання даних земельних ділянок.

Також відповідач вказує, що позивачем будь-яких графічних матеріалів до клопотання не було додано, що не відповідає положенням статті 118 Земельного кодексу України. Відтак, це є підставою для повернення заяви заявнику, або надання можливості усунути недоліки поданої заяви.

Відповідач, покликаючись на постанову Верховного Суду від 23.01.2020 по справі №826/926/15, зазначає, що оскільки позивачем не було долучено до клопотання необхідних графічних матеріалів, тобто не було дотримано процедури звернення для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, у сільської ради не виникло обов`язку здійснювати розгляд поданого позивачем клопотання на засіданні сесії.

Отже, на переконання відповідача, недотримання позивачем законодавчо встановленої процедури свідчить про необхідність відмови у задоволені позовних вимог.

Стосовно заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, то відповідач заявляє, що вони є повністю неспівмірними з даною справою та значно завищеними, обґрунтовуючи такі доводи, наводить ряд постанов Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини.

Також відповідач вказує на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Враховуючи, що інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 22.02.2021 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель, які знаходяться у розпорядженні Тростянецької територіальної громади, не надані у власність і не знаходяться ні в чиєму користуванні, згідно з наявною публічною інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. До цієї заяви було додано копію документу, що посвідчує особу, копію ідентифікаційного коду.

На звернення позивача селищна рада листом від 26.02.2021 проінформувала, що заява взята до відома та буде розглянута по черговості поступлення таких заяв про надання даних земельних ділянок.

Позивач оскаржує бездіяльність відповідача, яку вважає протиправною з підстав не прийняття рішення, просить суд зобов`язати селищну раду повторно розглянути його заяву від 22.02.2021 на пленарному засіданні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регулюється главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, положеннями статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У той же час, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Так, частинами 6, 7 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Згідно з абзацом 1 частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, громадяни можуть набувати право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності виключно за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Для цього такі громадяни мають звернутись з відповідним клопотанням до уповноважених органів. До клопотання додають визначені документи. Суб`єкт владних повноважень, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до своїх повноважень, розглядає таке клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які приймаються на пленарних засіданнях після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, процедура одержання громадянином безоплатно у власність земельної ділянки розпочинається із подання громадянами відповідного клопотання, до якого додаються графічні матеріали і лише після отримання клопотання разом із необхідними документами таке клопотання розглядається відповідним органом, який дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Разом з тим, аналіз наведених правових положень свідчить про те, що вирішення заяви (клопотання) громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинно було відбуватись на пленарному засіданні ради із прийняттям відповідного рішення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 по справі №826/926/15.

При цьому, Верховний Суд у цій справі, на яку покликається сам відповідач, у п. 48 вказав, що не подання до заяви графічних матеріалів не звільняє уповноважений орган на прийняття одного з рішень.

Відповідно до матеріалів справи, позивач 22.02.2021 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель, які знаходяться у розпорядженні Тростянецької територіальної громади, не надані у власність і не знаходяться ні в чиєму користуванні, згідно з наявною публічною інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. До цієї заяви було додано копію документу, що посвідчує особу, копію ідентифікаційного коду.

До заяви не були надані графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки.

Суд, з урахуванням висновків Верховного Суду по справі №826/926/15, зазначає, що в даному випадку така заява повинна бути розглянутою на пленарному засіданні ради, так як іншого Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" не передбачено.

Відтак, вимоги позивача стосовно протиправної бездіяльності селищної ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви позивача є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги зобов`язати повторно розглянути заяву, то суд зважаючи на те, що в буквальному розумінні заява позивача не була розглянута на сесії, що виключає повторність її розгляду, то правильним способом захисту позивача слід зобов`язати селищну раду розглянути заяву та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду у цьому рішенні.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Стосовно витрат на професійну допомогу, то відповідно до змісту позовної заяви позивач вказує на орієнтовний розрахунок вартості, який складає 10 000грн.

До видів професійної правничої допомоги включено надання клієнту консультацій, підготовка адвокатського запиту, вивчення та аналіз матеріалів справи, підготовка позовної заяви, що в сукупності становить п`ять витрачених годин, сума за які становить 5 000 грн.

Щодо представлення інтересів у суді, підготовка інших процесуальних документів, консультації та іншої юридичної допомоги - становить 5 000грн.

Відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги від 22.02.2021 установлено фіксовану оплату у розмірі 10000грн.

Відтак, позивач, покликаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.12.2020 по справі №640/18402/19, яка полягає у тому, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен, вважає, що сума гонорару має бути стягнута із відповідача повністю.

На противагу аргументам позивача, відповідач вказує, що вони є повністю неспівмірними з даною справою та значно завищеними, обґрунтовуючи такі доводи, наводить ряд постанов Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини.

Надаючи оцінку доводам та доказам, суд при їх вирішенні керується наступним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом 22.02.2021 укладено договір про надання професійної правничої допомоги.

Відповідно до п. 2.1 Договору за надання правової допомоги за цим договором Сторони встановили фіксовану оплату у розмірі 10 000грн.

Відповідно до п. 1.2 Договору, професійна правнича допомога полягає у наступному: підготовка заяв, адвокатських запитів, позовної заяви за позовом Клієнта до Тростянецької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною, надання консультацій, підготовка процесуальних документів, представництво інтересів Клієнта в судах Вінницької області та за необхідності інші види допомоги.

Отже, з огляду на умови договору професійна правнича допомога надається в більш широкому розумінні, ніж предмет спору у даній справі. До того ж, договір укладений 22.02.2021, тобто на дату якого спірні відносини ще не існували, так як 22.02.2021 була датована заява позивача до селищної ради стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Зазначене дає підстави стверджувати, що визначений договором гонорар пов`язаний не виключно із розглядом даної справи, тому фіксований розмір гонорару судом відхиляються.

Матеріалами справи підтверджується, що представником позивача складені та підписані адвокатський запит від 12.04.2021 та позовна заява.

Натомість інші процесуальні документи, як і витрати на представлення інтересів позивача в суді відсутні, оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відтак, заявлений розмір у сумі 5000 грн. за ці послуги не підтверджуються матеріалами справи.

Також суд вважає необґрунтованим та завищеним час, витрачений адвокатом на складання позовної заяви, запиту, що становить загалом 4 години.

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Як зазначено у пунктах 268-269 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Allia№ce Limited" проти України", заява № 19336/04, угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), пункт 55 з подальшими посиланнями).

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Відтак, беручи до уваги предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача у зв`язку з розглядом цієї справи, суд погоджується з доводами відповідача про те, що заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на допомогу адвоката є надмірним.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн, що відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Тростянецької селищної ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 22.02.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель, які знаходяться у розпорядженні Тростянецької територіальної громади, не надані у власність і не знаходяться у користуванні, згідно з наявною публічною інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

Зобов`язати Тростянецьку селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.02.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель, які знаходяться у розпорядженні Тростянецької територіальної громади, не надані у власність і не знаходяться у користуванні, згідно з наявною публічною інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тростянецької селищної ради сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500грн (одна тисяча п`ятсот гривень).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Тростянецька селищна рада (, вул. Соборна, 77, смт. Тростянець, Гайсинський район, Вінницька область, 24300)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна