Справа № 752/17247/21
Суддя: Кучина Н. Г.
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

при секретарі судового засідання Добровчан К.Ю.,

з участю:

представника позивача Козлюка М.В.,

представника відповідача Немеришиної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Рівненській області 1-го батальйону 5 роти лейтенанта поліції Ярмощука Юрія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про поновлення процесуального строку на звернення до суду, скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Рівненській області 1-го батальйону 5 роти лейтенанта поліції Ярмощука Юрія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про поновлення процесуального строку на звернення до суду, скасування постанови.

21.10.2021 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження, оскільки рішенням Управління патрульної поліції від 19.10.2021 року постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАН № 3682512 від 19.01.2021 винесеної відносно громадянина ОСОБА_1 , за порушення ч. 6 ст. 121 КУпАП, вищевказану постанову було скасовано, а справу закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечив проти закриття провадження у справі.

Представник відповідача підтримала раніше подане клопотання про закриття провадження у справі.

Заслухавши учасників процесу, оцінивши надані сторонами докази, суд доходить висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, виходячи з такого.

Адміністративний позов містить вимогу про скасування постанови інспектора роти № 5 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції Ярмощука Юрія Сергійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3682512 від 19.10.2021.

Водночас відповідач подав до суду рішення Управління патрульної поліції від 19.10.2021 року, яким постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАН № 3682512 від 19.01.2021 винесеної відносно громадянина ОСОБА_1 , за порушення ч. 6 ст. 121 КУпАП, скасовано, а справу закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до чч.1,2 ст.55 Конституції, ст. ст. 2, 6 КАС.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Поняття «юридичного спору» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Конституційний Суд України в пп.3.6 п. 3 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно- смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

З огляду на викладене, відповідач усунув порушення, які стали підставою для звернення позивача з цим позовом в суд, а правовідносини між сторонами, у разі незгоди із рішенням від 19.10.2021 року, можуть перейти у площину нового спору.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Отже, для закриття провадження у справі з вищенаведених підстав необхідні дві обов`язкові умови: 1) виправлення суб`єктом владних повноважень тих порушень, що є предметом оскарження в суді; 2) відсутність підстав вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

За результатами розгляду цієї справи по суті, суд доходить висновку, що вказані умови повністю дотримано, а відтак за встановлених обставин існують достатні фактичні та правові підстави для закриття провадження у справі відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Крім того, 09.11.2021 року через систему електронного суду представником позивача адвокатом Козлюком М.В. надіслано заяву про стягнення витрат на правову допомогу та відшкодування судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових, суд виходить із таких мотивів.

Відповідно до положень статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Оцінюючи правомірність вимоги позивача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, суд виходить із такого.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

19 листопада 2021 року представник відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області подав клопотання про зменшення розміру заявлених представником позивача витрат на правничу допомогу у справі №752/17247/21 (вх. №66194/21), у якому просила відмовити у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу повністю.

Заперечення представника відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області щодо заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу обґрунтовані тим, що справа є незначної складності: кількість доказів, що підлягають оцінці, незначна, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження, а тому вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлений позивачем на суму 42 975 грн. не є співмірним.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір № 59 про надання правової допомоги від 07.06.2021 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 07.06.2021 року, акт приймання наданих адвокатських послуг та виконаних робіт від 09.11.2021 р., квитанція до прибуткового касового ордера № 1109 від 09.11.2021 р. про оплату ОСОБА_1 адвокату 42 975,00 грн. за надання правової допомоги.

Згідно акту виконаних робіт від 09.11.2021 року на виконання договору витрачено 28,65 год. на виконання наданих адвокатських послуг. Вартість 1 години роботи становить 1500 грн. Загальна вартість зазначених у у даному акті приймання наданих адвокатських послуг та виконаних робіт складає 42975,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає реальними адвокатські послуги надані Ліщуку О.В. в межах справи, яка розглядається судом, а саме:

підготовка та направлення до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції адвокатського запиту щодо надання відеозапису з місця оформлення оскаржуваної постанови та копії матеріалів адміністративної справи на що адвокат витрати 0,5 год.;

підготовка тат направлення до Головного сервісного центру МВС адвокатського запиту щодо номерних знаків, транспортного засобу, власника транспортного засобу, які вказані у постанові ЕАН №3682512 на що адвокат витратив 1год.;

підготовка та направлення до Головного сервісного центру МВС адвокатського запиту від 12.10.2021 щодо надання інформації про видачу посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 на що адвокат витратив 0,5 год.;

складання позовної заяви про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАН №3682512 на що адвокатом витрачено 2 год.;

формування додатків до позовної заяви та завірення копій 1 год.;

оформлення поштового відправлення позовної заяви та подання у відділення поштового зв`язку позовної заяви 0,5 год.

підготовлення та подання поштовим зв`язком до Голосіївського районного суду м. Києва запиту щодо місцезнаходження справи за позовною заявою 1 год.;

підготовка адвокатського запиту до ТОВ «Сантрейд» з метою отримання доказів місцезнаходження ОСОБА_2 на час складання оскаржуваної постанови 0,5 год.;

підготовка до суду клопотання про долучення копії висновку судової почеркознавчої експертизи від 29.09.2021 року 0,5 год.;

виготовлення копії висновку судової почеркознавчої експертизи від 29.09.2021 року 0,3 год.;

направлення до суду клопотання про долручення доказів (почеркознавчої експертизи від 29.09.2021 р.) 0,5 год.;

підготовка до суду заяви про залучення співвідповідача 0,5 год.;

направлення до суду заяви про залучення співвідповідача 0,5 год.;

підготовка та направлення засобами електронного зв`язку до суду заяви про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції 0,5 год.

Суд зауважує, що згідно акту наданих адвокатських послуг адвокат включив, зокрема і витрати, понесені на збирання доказів, які необхідні для порушення кримінального провадження.

Між тим, питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України.

Отже, за правилами адміністративного судочинства можуть стягуватися судові витрати, які сторона понесла у зв`язку з розглядом її адміністративної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Таким чином, суд, враховуючи затрачений час на правничу допомогу, що становить 9,8 год. розмір витрат становить 14 700 грн. (9,8Х1500).

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд враховує, що дана справа в силу пункту 2 частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності.

Таким чином, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи не є належним чином обґрунтованою та завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак, з урахуванням вищевказаного, беручи до уваги, неспівмірність вартості юридичних послуг із заявленою вимогою, суд, керуючись положеннями частини шостої статті 134 КАС України, доходить висновку, що відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 14 700,00 грн.

Щодо повернення судового збору, то тут суд вказує, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Адвокат позивача вказує, що позивачем понесені судові витрати у вигляді судового збору сплаченого ним у розмірі 569,30 грн. та комісії - 8,54 грн.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки, провадження закрито з підстав, що порушення усунені відповідачем, наявні підстави для повернення суми сплаченого судового збору.

Судом встановлено, що адвокатоим Козлюком М.В. було здійснено оплату судового збору в розмірі 454 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 09.2021 року та комісію банку, що була стягнута при сплаті судового збору в розмірі 4,54 грн. (а.с. 51).

Суд, в частині розподілу судових витрат пов`язаних з комісією банку при сплаті судового збору, зазначає наступне.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їх представників, що пов`язані з прибуттям до суду;

3) пов`язанні із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язанні з витребовуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

З вказаної норми Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що комісія банку є витратами, що пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи, оскільки, позивач поніс ці витрати сплачуючи судовий збір за подання позовної заяви до суду.

Так, суд вважає правомірним стягнути судовий збір, понесений позивачем у розмірі 454,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції.

Керуючись ст. 238, 242, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Рівненській області 1-го батальйону 5 роти лейтенанта поліції Ярмощука Юрія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про поновлення процесуального строку на звернення до суду, скасування постанови - закрити, у зв"язку з відсутністю предмета спору.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Заяву представника позивача адвоката Козлюка Максима Васильовича про стягнення витрат на правничу допомогу та відшкодування судових витрат задоволити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 14 700 грн. 00 коп.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп. з державного бюджету.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 22 листопада 2021 року.

Суддя Н.Г. Кучина