Справа № 320/7892/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року № 320/7892/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у м. Києві без повідомлення учасників справи адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенокс Автомотів Укр» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фенокс Автомотів Укр» з позовом до Київської митниці Держмитслужби, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA100020/2020/000009/2 від 05.03.2020;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови Київської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100020/2020/00108 від 05.03.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що відповідач безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки з наданих при митному оформленні документів можливо було чітко визначити дійсну митну вартість товарів, адже такі не мали неточностей та у повному обсязі розкривали її складові. Крім того, наголошено на помилковості застосування при визначенні митної вартості товару відразу шостого (останнього) методу, без розкриття та обґрунтування неможливості застосування попередніх.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Крім того, судом зобов`язано відповідача подати до суду належним чином оформлені докази, що стали підставами для прийняття спірного рішення, зокрема, але не обмежуючись цим, належним чином засвідчену копію у придатному для читання вигляді джерела інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, на яке йде посилання у спірному рішенні; зобов`язано позивача подати до суду належним чином оформлені докази, зокрема, але не обмежуючись цим, що підтверджують числове значення митної вартості товару, тощо.

28.10.2020 до суду від Київської митниці Держмитслужби надійшов відзив на позовну заяву у якому, представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити, з урахуванням того, що за результатами розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме, страхова сума зазначена у генеральному договорі добровільного страхування не відповідає сумі, зазначеній у додатковій угоді до генерального договору; декларантом не надано банківські (платіжні) документи щодо оплати вартості страхування за оцінювану партію товарів. Тож, зважаючи на викладене, сторона відповідача вважає, що позивачем не було підтверджено документально числові значення заявленого рівня митної вартості. (а.с. 103-115 т. 2)

18.12.2020 до суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій позивач вважає доводи митного органу, викладені у відзиві, такими, що не мають бути враховані, адже не спростовують обґрунтувань позовної заяви та не узгоджуються з наданими до позовної заяви документами. (а.с. 107-134 т. 3)

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фенокс Автомотів Укр» () є юридичною особою та здійснює господарську діяльність, яка полягає у ввезені на митну територію України запасних частин до вітчизняних та закордонних автомобілів.

29.01.2020 між позивачем та СТОВ «Еквіпмент Рент Інвестмент» (Республіка Білорусь) було укладено зовнішньоекономічний контракт № 28627806/24-2020 (надалі -контракт), відповідно до умов якого, продавець зобов`язується передати, а покупець прийняти автозапчастини до автомобілів.

На виконання умов контракту, СТОВ «Еквіпмент Рент Інвестмент» відвантажив на адресу позивача товар на підставі наступних товаросупровідних документів: митна декларація країни відправлення № 06641/280220/0018022 від 28.02.2020; міжнародна товаротранспортна накладна (CMR) № 2030179 від 28.02.2020; рахунок-фактура № 68 від 28.02.2020; пакувальний лист № 68 від 28.02.2020; специфікація № 68 від 28.02.2020; рахунок-фактура № 69 від 28.02.2020; пакувальний лист № 69 від 28.02.2020; специфікація № 69 від 28.02.2020; рахунок-фактура № 70 від 28.02.2020; пакувальний лист № 70 від 28.02.2020; специфікація № 70 від 28.02.2020.

04.03.2020 до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Київ-західний» позивачем була подана електронна митна декларація типу ІМ 40 ДЕ № UA100020/2020/018025 (надалі по тексту також - ЕМД).

Перелік товарів за вказаною ЕМД склали: частини до автомобілів - системи підвіски автомобілів (включаючи амортизатори), не для промислового складання моторних транспортних засобів вантажопідйомністю не більше як 75 т (код УКТЗЕД ); гідравлічні циліндри лінійної дії приводу гальм і гідравлічні циліндри приводу зчеплення різних модифікацій для автомобілів (код УКТЗЕД 84122180); насоси водяні центробіжні (не інжекційні) різних модифікацій для легкових автомобілів для охолоджувальних рідин, поршневих двигунів внутрішнього згорання автомобілів (код УКТЗЕД ); шланги гальмівні та зчеплення різних модифікацій для автомобілів з вулканізованої м`якої гуми, з фітингами армовані з текстильними матеріалами (код УКТЗЕД ); механізм гальмівної системи, пристрій регулює тиск в гальмівному циліндрі легкового автомобіля (код УКТЗЕД ); частини рульового механізму (виготовлені штампозварним методом, методом холодної висадки та методом кування), не для промислового складання моторних транспортних засобів (код УКТЗЕД ).

Разом з поданою ЕМД, позивачем було надано копії наступних документів: контракту № 28627806/24-2020 від 29.01.2020; додаткової угоди від 30.01.2020 до контракту № 28627806/24-2020 від 29.01.2020; митної декларації країни відправлення № 06641/280220/0018022 від 28.02.2020; міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 2030179 від 28.02.2020; рахунку-фактури № 68 від 28.02.2020; пакувального листа № 68 від 28.02.2020; специфікації № 68 від 28.02.2020; рахунку-фактури № 69 від 28.62.2020;

пакувального листа № 69 від 28.02.2020; специфікації № 69 від 28.02.2020; рахунку-фактури № 70 від 28.02.2020; пакувального листа № 70 від 28.02.2020; специфікації № 70 від 28.02.2020; страхового сертифікату № 015040г0пп/4 від 28.02.2020; генерального договору добровільного страхування вантажів № 015040г0пп від 30.01.2020; додатку № 1 (Страховий сертифікат) до Генерального договору добровільного страхування вантажів № 015040г0пп від 30.01.2020; рахунку на оплату № 37 від 28.02.2020; платіжного доручення № 25 від 02.03.2020; довідки про транспортно-експедиційні витрати від 28.02.2020; довідки про транспортно-експедиційні витрати № 4 від 28.02.2020; заявки № 4 від 28.02.2020; договору № 01/2020-Ф транспортного експедирування від 03.01.2020; договору № 2602/2020 від 26.02.2020 про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні; договору транспортної експедиції організації автомобільних перевезень вантажів № 1 від 04.07.2017; листа № 10 від 29.01.2020; комерційної пропозиції від 28.02.2020; декларації митної вартості № UA100020/2020/018025 від 04.03.2020; сертифікату про походження товару форма СТ-1 № BYUA від 28.02.2020; акта експертизи походження товарів № 1/845-1 від 28.02.2020; акта про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA100020/2020/093507 від 29.02.2020; відомості про акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних, засобів, ручної поклажі та багажу № UA100020/2020/017548 від 02.03.2020; інформація про позитивні результати державних видів контролю № 5232724 від 29.02.2020; копія технічного опису від 28.02.2020; відомості про митну декларацію за якою було відмовлено у випуску товарів № UA100020.2020.017548.001-016 від 02.03.2020; відомості про картку відмови у митному оформленні № UA100020/2020/00099 від 04.03.2020; копія рішення № KT-UA-2020 від 02.03.2020 про визначення коду товару згідно з УКТЗЕД; копія пояснення щодо класифікації товару від 03.03.2020; копія технічного опису № 1 від 28.02.2020.

04.03.2020 позивачу надійшло повідомлення № 1003739, відповідно до якого, Київська митниця Держмитслужби повідомила декларанта про те, що подані документи не містять усіх відомостей стосовно вартості товарів, а саме: документів та відомостей про вартість страхування ватажу відсутні (страховий поліс), також, у документах, що містять відомості про транспортування наявна невідповідність між експедитором, який оформляє заявку на перевезення ватажу та експедитором, з яким укладено угоду на перевезення вантажу. Відсутні будь-які бухгалтерські документи щодо попередніх поставок ідентичних товарів за артикулами. Крім того, було запропоновано надати інші додаткові (за наявності) документи.

На виконання зазначеного повідомлення № 1003739 від 04.03.2020, позивачем було підготовлено та направлено митному органу лист-відповідь № 7 від 04.03.2020 та лист № 8 від 04.03.2020 з поясненнями та наступними копіями додаткових документів, які підтверджують заявлену позивачем митну вартість товарів: надходження товарів № 1 від 05.02.2020 р. за ЕМД № UA110320/2020/001664 від 05.02.2020 р., разом з копією зазначеної ЕМД та копіями рахунків-фактур №№ 7, 8, 9 від 29.01.2020 р. на партію товару; надходження товарів № 2 від 20.02.2020 р. за ЕМД № UA110320/2020/002476 від 20.02.2020 р., разом з копією зазначеної ЕМД та копіями рахунків-фактур №№ 49, 50, 51 від 18.02.2020 р. на партію товару; надходження товарів № 5 від 02.03.2020 р. за ЕМД № UA110320/2020/002966 від 02.03.2020 р., разом з копією зазначеної ЕМД та копіями рахунків-фактур №№ 56, 57, 58 від 26.02.2020 р. на партію товару; акт надання послуг (виконаних робіт) від 28.02.2020 р. про надання послуг на загальну суму 3610,84 гри.; додаткова угоди № 3 від 28.02.2020 р. до договору добровільного страхування вантажу № 015040г0пп від 30.01.2020; акт надання послуг № 37 від 02.03.2020; прайс-лист на продукцію ТМ «FENOX», «БАЗАЛЬТ», «NORT» від 28.02.2020.

Надалі, 05.03.2020 від відповідача на адресу позивача надійшло повідомлення № 1004538, відповідно до змісту якого, митним органом зазначено про те, що декларантом не було виконано вимоги щодо надання всіх додаткових документів та подані до митного оформлення документи не містять інформації щодо вартості оцінюваного товару та не підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Позивач вважає, що вказане твердження митного органу не відповідає дійсності, оскільки декларантом листом № 8 від 04.03.2020 надавалися пояснення та спростування наявності розбіжності у поданих для підтвердження заявленої митної вартості документах, однак, такі не були враховані митним органом.

Тож, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100020/2020/000009/2 від 05.03.2020 та надіслано на адресу декларанта повідомленням № 1004545 від 05.03.2020 р. із вкладенням картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100020/2020/00108 від 05.03.2020 р. При цьому, митну вартість товарів відповідачем за №№ 1, 7, 8, 9 було скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 Митного кодексу України.

Позивач не погоджується з карткою відмови та рішенням про коригування митної вартості товарів, вважає їх необґрунтованими, протиправними та такими, що суперечить дійсним обставинам та підлягають скасуванню.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Розділ ІІІ МК України, регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною першою статті 51 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 МК України, встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Слід зазначити, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений частиною другою статті 53 МК України. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до положень пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У частині третій статті 53 МК України, визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тож, з наведеного слідує, що, дійсно, митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості та він досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості.

Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів.

При цьому, лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

Так, запитувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості можливо виключно у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, слід враховувати, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до частини шостої та сьомої статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Позиція відповідача полягає у тому, що подані до митного контролю та оформлення документи не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, а додаткові документи, які надав декларант, не усунули сумнівів щодо достовірності відомостей про визначення митної вартості товарів, що і стало підставою для визначення митної вартості товару за резервним методом.

Проте, суд із такими доводами відповідача не погоджується із таких підстав.

Стосовно висновків відповідача, які зазначені в оскаржуваному рішенні, про те, що під час здійснення контролю митної вартості на момент митного оформлення за митною декларацією від 04.03.2020 № UA100020/2020/018025 встановлено, що документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та відомостей щодо ціни, яка сплачена відповідно до ст. 53 Кодексу, немає можливості перевірити всі складові заявленої митної вартості, суд зазначає таке.

Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», до документів, які підтверджують вартість транспортування можуть належати: 1) рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору/контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; 2) банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; 3) документи, що можуть ідентифікувати особу, що забезпечила перевезення та на користь якої здійснюється оплата за такі перевезення (договір на перевезення, заявки до договору перевезення, що містять відомості стосовно вартості перевезення та є невід 'ємною частиною договору).

За змістом норм статті 9 Закону України від 01.07.2004 № 1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність», підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, закладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Слід врахувати, що декларантом додатково на запит митниці для підтвердження заявленої митної вартості було надано наступні документи: акт про надання послуг за транспортно-експедиторські послуги від 02.03.2020р. № 37; генеральний договір добровільного страхування вантажів від 30.01.2020 р. № 015040г0пп та доповнення до нього; комерційна пропозиція від 28.02.2020 р. б/н; банківське платіжне доручення № 341 за оплату транспортних витрат; прайс-лист від 28.02.2020 р. б/н; договір транспортного експедирування від 03.01.2020 № 01/2020-Ф між ТОВ «Фенокс Автомотів Укр» та ФОП ОСОБА_1 ; договір про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 26.02.2020 № 2602/2020 між ФОП ОСОБА_1 та ФОН ОСОБА_2 ; договір транспортної експедиції від 04.07.2017 № 1 між: ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 .

Так, відповідно до п. 2.1 контракту, в редакції додаткової угоди від 30.01.2020, поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах FCA - м. Мінськ Республіка Білорусь на підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.2011

Пунктом 3.1. контракту, в редакції додаткової угоди від 30.01.2020, визначено особливості розподілу витрат на визначених умовах поставки. Згідно даного пункту контракту, затрати на транспортування не включені у вартість товару.

Для підтвердження заявленої митної вартості за ЕМД, на виконання положень п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, до митного оформлення були надані копії наступних документів, відомості про які зазначені у гр. 44 митної декларації, а саме: рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг від 28.02.2020 № 37; довідка про транспортно-експедиційні витрати від 28.02.2020, видана ФОП ОСОБА_1 ; довідка про транспортно-експедиційні витрати від 28.02.2020 № 4, видана ТОВ «ФЕНОКС АВТОМОТІВ УКР»; заявка на транспортне експедирування вантажів від 28.02.2020 № 4; договір транспортного експедирування від 03.01.2020 № 01/2020-Ф, укладений між ТОВ «ФЕНОКС АВТОМОТІВ УКР» та ФОП ОСОБА_1 ; договір про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 26.02.2020 № 2602/2020, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ; договір транспортної експедиції організації автомобільних перевезень вантажів від 04.07.2017 № 1, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 ; платіжне доручення від 02.03.2020 № 25 про оплату за транспортно-експедиційні послуги згідно рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг від 28.02.2020 № 37 за договором транспортного експедирування № 01/2020-Ф від 03.01.2020; акт надання послуг № 37 від 02.03.2020.

Водночас, відповідачем вищезазначені документи, що надані позивачем до митного оформлення та зазначені у гр. 44 ЕМД, та які містять відомості про вартість перевезення товару згідно п. 6 ч. 2 ст. 53. МК України, а також додаткові документи, які були надані позивачем разом із листом № 8 від 04.03.2020, не були враховані, без достатнього мотивування.

Також, згідно заявки № 4 від 28.02.2020, ФОП ОСОБА_1 , на виконання умов договору транспортного експедирування № 01/2020-Ф від 03.01.2020, надавала позивачу транспортно-експедиційні послуги за міжнародною товаротранспортною накладною (CMR) № 2030179 від 28.02.2020. У свою чергу, ФОП ОСОБА_1 укладено з ФОП ОСОБА_2 договір № 2602/2020 від 26.02.2020 про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні. Згідно з умовами зазначеного договору, ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 вказані експедитором-1 та експедитором-2 відповідно.

На виконання умов договору № 2602/2020 від 26.02.2020 про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , укладено договір № 1 від 04.07.2017 транспортної експедиції автомобільних перевезень вантажів. Згідно з умовами даного договору, ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 є експедитором та перевізником» відповідно.

Тож, з наведеного слідує, що ФОП ОСОБА_3 є перевізником вантажу згідно з міжнародною товаротранспортною накладною (CMR) № 2030179 від 28.02.2020 та бере на себе зобов`язання по доставці вантажу на адресу позивача, що підтверджується відбитком печатки ФОП ОСОБА_3 на зазначеній товаротранспортній накладній. Отже, доводи позовної заяви в цій частині є обґрунтованими та знаходять своє підтвердження, водночас, вказані під час розгляду даного спору доводи стороною відповідача, є відтворенням позиції митного органу, покладеної в основу для прийняття оскаржуваних рішень, при цьому, вони не спростовують зазначених у позовній заяві обґрунтувань.

У частині висновків відповідача, відображених в оскаржуваному рішенні щодо того, що при опрацюванні наданих документів виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості товарів, а саме: згідно відомостей наведених у генеральному договорі добровільного страхування вантажів від 30.01.2020 № 015040г0пп, підпунктом 2.4.2 - страхова сума за кожним окремим перевезенням становить 120% від вартості вантажу у кожному окремому перевезенні, що не відповідає сумі зазначеній у додатковій угоді від 28.02.2020 № 3 (до Генерального договору добровільного страхування) де вартість страхової суми складає - 10587207,41 млн. грн. та суперечить страховій сумі наведеній у пункту 2.3 Генерального договору, відповідно до пункту 2.3.1. страхова сума становить - 2710818,46 грн. За додатковою угодою ХзЗ наведено страховий платіж у сумі 14292,73 грн. та додатковий страховий платіж у сумі 3610,84 грн. відповідно до п. 2.5 Договору. В той же час, згідно даних зазначених у декларації митної вартості витрати на страхування складають 3610,84 грн., що суперечить вище зазначеним умовам в угоді про страхування. Враховуючи, що декларантом не надано банківські платіжні документи щодо оплати вартості страхування за оцінювану партію товарів, разом з тим, за додатковою угодою від 28.02.2020 № 3 в п. 6 вказано, що додатковий страховий платіж підлягає сплаті страхувальником у строк до 28.02.20, відповідно до вищевказаного у митому органі відсутня можливість здійснити перевірку щодо повноти декларування складових митної вартості зокрема щодо вартості страхування вантажу. Таким чином, декларантом не надано достовірних відомостей щодо включення страхових витрат, суд звертає увагу на наступне.

Так, у поданій ЕМД, відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України, у графі 44 декларантом зазначено відомості про документ, а саме, страховий сертифікат від 28.02.2020 № 015040г0пп/4, який підтверджує факт здійснення страхування вантажу згідно Генерального договору добровільного страхування вантажів від 30.01.2020 р. № 015040г0пп.

Відомості про вартість страхування (суму страхового платежу) зазначені у п. 12 «Страховий платіж» вищезазначеного страхового сертифікату, та складає 3610,84 грн.

Товаросупроводжувальними документами, згідно зазначеного страхового сертифікату вказуються рахунки-фактури № № 68, 69, 70 від 28.02.2020, міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) № 2030179 від 28.02.2020 та контракт № 28627806/24-2020 від 29.01.2020.

При цьому, з метою підтвердження вартості страхування, в якості додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, позивачем 04.03.2020 (лист № 8) на адресу відповідача повторно надавалися копія акту наданих послуг (виконаних робіт) від 28.02.2020 про надання послуг на загальну суму 3610,84 грн., копія додаткової угоди № 3 від 28.02.2020 р. до договору страхування.

Відповідно до п. п. 2.3.1. п. 2.3. договору страхування, страхова сума за даним договором становить 2710818,46 грн.

Відповідно до п. 2.6. договору страхування, страховий платіж становить 3659,60 грн.

Зазначені вище суми відносяться до першої партії товару, що поставлявся по контакту та страхування якого здійснювалося в рамках даного договору страхування.

З метою підтвердження даного факту, позивачем на адресу відповідача, листом № 9 від 16.03.2020, направлялися копії наступних документів: страховий сертифікат № 015040г0пп/1 від 31.01.2020; рахунок № 015040г0пп від 31.01.2020 на суму 3659,60 грн.; платіжне доручення № 3 від 04.02.2020 на суму 3659,60 грн.; акт наданих послуг (виконаних робіт) від 31.01.2020 на суму 3659,60 грн.;

Відповідно до п. п. 2.3.2. п. 2.3. договору страхування, страхова сума складається із суми всіх страхових сум, визначених для кожного окремого перевезення вантажу, на яке виданий страховий сертифікат за формою відповідно до додатку № 1 до договору, та який є невід`ємною частиною договору страхування.

Згідно змісту п. п. 2.3.3. п. 2.3. договору страхування, сторони погодили, що у випадку збільшення страхової суми, зазначеної у п. п. 2.3.1. договору, відповідний додатковий страховий платіж визначається за взаємною згодою сторін відповідно до всіх інших умов договору, шляхом укладення додаткової угоди до договору.

У зв`язку зі здійсненням подальших поставок товарів по контракту, між позивачем і ПрАТ Страхова компанія «АРКС» було укладено додаткові угоди до договору страхування № 1 від .8.02.2020 р., № 2 від 27.02.2020 р. та № 3 від 28.02.2020 р., відповідно до яких, загальна страхова сума, що була зазначена у п. п. 2.3.1. п. 2.3. договору страхування сумарно з усіма поставками поетапно зросла з 2710818,46 грн. до 10587213,04 грн., а страховий платіж, що зазначений у п. 2.6. договору страхування з 3 659,60 грн. до 14292,73 грн.

Відповідно до п. п. 2.4.1. п. 2.4. договору страхування, страхова сума за кожним окремим перевезенням вказується у сертифікаті.

Згідно змісту п. п. 2.4.2. п. 2.4. договору страхування, страхова сума за кожним окремим перевезенням становить 120% від вартості вантажу у кожному окремому перевезенні.

Тож, на кожне окреме перевезення вантажу, між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» було підписано відповідні страхові сертифікати № 015040г0пп/1 від 31.01.2020 р., № 015040г0пп/2 від 18.02.2020 р., № 015040г0пп/3 від 27.02.2020 р. та № 015040г0пп/4 від 28.02.2020 р. У графі 10 зазначених страхових сертифікатів, визначені страхові суми по кожному окремому перевезенні, а у графі 12 - відповідні страхові платежі.

Суд звертає увагу на те, що про дану обставину позивач наголошував у своїх листах на адресу відповідача № 8 від 04.03.2020 р. та № 9 від 16.03.2020 р., проте, вказане було залишено поза увагою митного органу без надання достатньої аргументації причин її неврахування. Крім того, разом з листом № 9 від 16.03.2020, позивачем на адресу відповідача направлялися копії відповідних документів, про які зазначалось вище.

Таким чином, наведеним спростовується твердження сторони відповідача щодо наявності обґрунтованих сумнівів у правильності визначення заявленої митної вартості товару. Доводи позовної заяви в цій частині є обґрунтованими та знаходять своє підтвердження як нормативно так і документально, адже у відповідача була реальна можливість здійснити перевірку щодо повноти декларування складових митної вартості товарів, що імпортувалися позивачем, у тому числі й щодо вартості страхування оцінюваної партії товару саме на підставі наданих позивачем документів, перелік надання яких, був вичерпним.

Суд вважає, що документи, які були подані декларантом на підставі ч. 2 ст. 53 МК України, для митного оформлення, чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті покупцем на користь постачальника, тобто, дійсно, підтверджують митну вартість товарів за ціною контракту згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України, при цьому, відповідач не спростовує дійсність поданих до митного оформлення основних документів, достовірність і об`єктивність зазначених в них відомостей, не підтверджує належними наказами та аргументованими доводами наявність у документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Також, відповідач і не спростовує контрактну ціну оцінюваних товарів, об`єктивну можливість їх перевірити. Відповідач під час розгляду даного спору так і не довів, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, тобто, його сумніви є необґрунтованими та суб`єктивними.

Також, щодо доводів митного органу про неможливість застосування інших методів визначення митної вартості товарів, аніж як останній, суд зазначає, що у повідомленні декларанту № 1003739 від 04.03.2020 відповідачем зазначалося про відсутність будь-яких бухгалтерських документів щодо попередніх поставок ідентичних товарів за артикулами.

Однак, листами № 8 від 04.03.2020 р. та № 9 від 16.03.2020 р. на запит посадової особи відповідача було надано копії бухгалтерських документів щодо попередніх поставок ідентичних товарів за артикулами, а саме: надходження товарів № 1 від 05.02.2020 р. за ЕМД № UA110320/2020/001664 від 05.02.2020 р.; ЕМД № UA110320/2020/001664 від 05.02.2020 р.; Рахунок-фактура № 7 від 29.01.2020 р. на партію товару; Рахунок-фактура № 8 від 29.01.2020 р. на партію товару; Рахунок-фактура № 9 від 29.01.2020 р. на партію товару; Надходження товарів № 2 від 20.02.2020 р. за ЕМД № UA110320/2020/002476 від 20.02.2020 р.; ЕМД № UA110320/2020/002476 від 20.02.2020 р.; Рахунок-фактура № 49 від 18.02.2020 р. на партію товару; Рахунок-фактура № 50 від 18.02.2020 р. на партію товару; Рахунок-фактура № 51 від 18.02.2020 р. на партію товару; Надходження товарів № 5 від 02.03.2020 р. за ЕМД № UA110320/2020/002966 від 02.03.2020 р.; ЕМД № UA110320/2020/002966 від 02.03.2020 р.; Рахунок-фактура № 56 від 26.02.2020 р. на партію товару; Рахунок-фактура № 57 від 26.02.2020 р. на партію товару; Рахунок-фактура № 58 від 26.02.2020 р. на партію товару.

Тобто, відповідач мав врахувати та проаналізувати документи, в яких була наявна інформація щодо вартості операцій з ідентичними товарами за ціною угоди, прийнятої митним органом з дотриманням умов, що визначені у ст. 59 МК України.

Натомість, в обґрунтування застосування резервного методу визначення митної вартості, відповідач зазначив, що митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 МК України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях оцінюваного товару № 1 на підставі митних оформлень на рівні 6,16 USD/кг за митною декларацією № UA100070/2019/813653 від 17.12.2019; товару № 7 на підставі митних оформлень на рівні 7,51 USD/кг за митною декларацією № UA 100020/2019/419319 від 24.12.2019; товару № 8 на підставі митних оформлень на рівні 6,20 USD/кг за митною декларацією № UA110130/2019/252904 від 26.12.2019 р.; товару № 9 на підставі митних оформлень на рівні 6,164 USD/кг за митною декларацією № UA 401160/2020/000130 від 09.01.2020.

Однак, суд наголошує на тому, що невстановленим є те, за якими саме параметрами митним органом визначалась схожість характеристик товарів за ЕМД позивача і ЕМД, взятими за основу відповідачем, та чи було взято до уваги, на яких умовах здійснювалися поставки, чи був врахований факт, що під визначений код УКТЗЕД підпадають запасні частини, як до легкових так і до вантажних автомобілів, ціни на які можуть відрізнятись, як і торгова марка, виробник тощо. Все це не відображено в оскаржуваному рішення про коригування митної вартості товарів.

До того ж, сама по собі різниця між вартістю подібних (аналогічних) товарів, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

При цьому, суд ще раз наголошує на тому, що митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України, виключно, якщо були випробувані всі попередні методи. Дії відповідача щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару, без послідовного застосування попередніх п`яти методів та без обґрунтування неможливості їх застосування є протиправними та є самостійною підставою для скасування рішення про коригування митної вартості товарів.

Суд, не заперечуючи права митного органу упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, вказує на те, що для цього відповідач має довести підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України, як наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознак підробки або відсутність усіх відомостей про числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наводячи обставини неподання таких, а також інші обставини, відповідач жодним чином не розкриває те, яким саме чином дані обставини та чинники впливають на митну вартість товару.

Спрацювання системи управління ризиками митного органу, є лише рекомендацією посадовій особі такого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Тож, наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

На підставі досліджених письмових доказів, суд вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем-нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Отже, підстави вважати, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, відсутні. Також, є протиправною та підлягає скасуванню і картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100020/2020/00108 від 05.03.2020.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду спору, а тому, підлягають задоволенню. Доводи відповідача не спростовують встановлену під час розгляду справи відсутність достатніх підстав для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові виграти, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90,139, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенокс Автомотів Укр» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA100020/2020/000009/2 від 05.03.2020.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Київської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100020/2020/00108 від 05.03.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенокс Автомотів Укр» () судовий збір у розмірі 7918,24 грн. (сім тисяч дев`ятсот вісімнадцять гривень 24 коп.)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

повний текст рішення виготовлено та підписано 22.11.2021

Суддя Панченко Н.Д.