Справа № 569/22252/20
Суддя: Тимощук О. Я.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Ковальчука О.Б.,

за участю представника позивача адвоката Троянчука Д.М.,

представника відповідача Андрусенко Ю.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Рівне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил № 0697/20400/20 від 23.12.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з адміністративним позовом до Поліської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил № 0697/20400/20 від 23.12.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 13 березня 2020 року ним на підставі договору декларування № 0146 від 12.03.2020 року з метою митного оформлення та випуску у вільний обіг товару «легковий автомобіль марки «LEXUS», модель «RX350», номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2014», подано в Поліську митницю Держмитслужби електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA204080/2020/007139. Для митного оформлення товару подано товаросупровідні документи, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 13.12.2019 року, Акт про проведення митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA500500/2020/1342 від 05.03.2020 року, згідно яких, календарний рік виготовлення автомобіля є 2013. 25.11.2020 року позивачем було зроблено аналіз поданої декларації на предмет наявності помилок, в результаті чого позивач виявив власну помилку у визначені вікової групи до якої слід відносити транспортний засіб, а саме - замість вікової групи «до 5 років» необхідно було обрати вікову групу «з 5 до 8 років», оскільки автомобіль був виготовлений у 2013 році. Відразу ним було направлено заяву про надання дозволу на проведення донарахування та доплати ПДВ та акцизу.

Вказує, що зазначення невірної вікової групи у декларації відбулося помилково, без мети неправомірного зменшення розміру митних платежів, що вбачається, зокрема, із суті допущеної помилки, адже рік випуску автомобіля було зазначено в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, в той час, як в інвойсі та експертній довідці вказано рік випуску 2014. Жоден з документів, що подавалися митному органу при митному оформлені транспортного засобу, підробленим або одержаним незаконним шляхом, або таким, що містить неправдиві відомості, не визнавався.

Справу про порушення митних правил відносно нього було порушено митним органом вже після того, як він самостійно звернувся з проханням про надання дозволу здійснити доплату митних платежів, що суперечить вимогам ч. 10 ст. 269 Митного кодексу України. В оскаржуваній постанові зазначається, що ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на зменшення розміру митних платежів, чим скоїв порушення митних правил, передбачене ст. 485 Митного кодексу України. В матеріалах справи про порушення митних правил відсутні будь-які докази на підтвердження наявності умислу позивача на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про транспортний засіб). Сам факт помилкового зазначення вікової групи транспортного засобу не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до ст. 485 Митного Кодексу України. За відсутності обґрунтованих доказів, які свідчать саме про умисел декларанта на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про транспортний засіб) сам факт неправильного визначення року випуску транспортного засобу не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до статті 485 МК України.

Вважає, що його дії слід кваліфікувати як помилку у митній декларації, здійснену особою, яка не допускала їх систематично, що виключає її адміністративну відповідальність в даному випадку. Крім того, негативні наслідки у вигляді ненадходження до державного бюджету мита не настали. За сприяння та безпосередньої його участі негативні наслідки у вигляді ненадходження до державного бюджету мита не настали, тобто неправомірне звільнення від сплати митних платежів не відбулося, оскільки після самостійного виявлення помилки недорахована сума була сплачена до бюджету в повному обсязі. Постанову в даній справі про порушення митних правил було винесено 23.12.2020 року. Тобто, на момент його притягнення до адміністративної відповідальності відповідачу вже було достеменно відомо, що належна до сплати сума митних платежів була вже сплачена. Відтак, станом на 23.12.2020 року несплаченої суми митних платежів не існувало як такої. Зазначає, що неможливо погодитись з кваліфікацією його дій митницею, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 485 Митного кодексу України, а саме, не було умислу спрямованого на вчинення порушення митних правил, який утворює суб`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

24.03.2021 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником Поліської митниці Держмитслужби подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на таке.

13.03.2020 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на підставі договору декларування №0146 від 12.03.2020 року, з метою митного оформлення та випуску у вільний обіг товару «легковий автомобіль марки «LEXUS», модель «RX350», номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2014», подано в Поліську митницю Держмитслужби електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA204080/2020/007139. Для митного оформлення товару «легковий автомобіль марки «LEXUS», модель «RX350», номер кузова - НОМЕР_1 », подано наступні товаросупровідні документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 13.12.2019 року, документ купівлі-продажу (Invoice) №40146 від 08 01 2020 року, Акт про проведення митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA500500/2020/1342 від 05.03.2020 року. В описі графи 31 митної декларації типу ІМ40ДЕ №UA2040RO/2020/007139, декларантом ОСОБА_1 заявлено наступну інформацію про товар: «автомобіль легковий марка «LEXUS», модель «RX 350», номер кузова НОМЕР_1 , рік виготовлення 2014, модельний рік - 2014 тип двигуна бензин-газ, об`єм двигуна 3456 см.куб, потужність двигуна 220 кВт, тип кузова універсал, загальна кількість місць 5, колісна формула 4x4».

Відповідно до заявлених у митній декларації даних, ОСОБА_1 здійснив розрахунок митних платежів, а саме: ввізне мито - 38 272,43 грн., акциз - 50 205,31 грн., ПДВ - 94 240,40 грн. Розрахунок необхідних до сплати митних платежів, декларантом здійснено з врахуванням заявленого календарного року виготовлення транспортного засобу «2014» за ставкою акцизного податку відповідно до якого застосовано коефіцієнт «5» років.

У той же час, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 IN від 13.12.2019 року та Акту про проведення митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UА500500/2020/1342 від 05.03.2020 року установлено, що календарний рік виготовлення легкового автомобіля - 2013.

У доповідній записці директора Департаменту протидії митним правопорушенням та контрабанді Державної митної служби України Резніка І.М. висвітлені результати проведення тематичної перевірки Поліської митниці від 30 вересня 2020 року №25288/4-20 та зазначено, що при оформлені товару за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UА204080/2020/007139 від 13.03.2020, різниця митних платежів станом на день її подання складає 12 049,27 гривень.

Отже, декларантом ОСОБА_1 при розрахунку митних платежів необхідно було врахувати календарний рік виготовлення транспортного засобу «2013» та застосувати коефіцієнт «6» щодо визначення ставки акцизного податку у відповідності до підпункту 215.3.5, пункту 215.3 статті 215 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів» від 08.11.2018 року №2611 -VIII.

В даному випадку, помилка допущена ОСОБА_1 спричинила недобори митних платежів у сумі 12 049,27 грн.

Тому, матеріалами справи про порушення митних правил доведена вина позивача у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, і постановою Рівненської митниці у справі про порушення митних правил його було законно визнано винним у вчиненні ним правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22.11.2021 року залучено Рівненську митницю як правонаступника первісного відповідача замість Поліської митниці Держмитслужби України по справі.

Представник позивача адвокат Троянчук Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав повністю, просить їх задоволити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - Андрусенко Ю.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити в їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку представника позивача адвоката Троянчука Д.М., представника відповідача Андрусенко Ю.С., дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.03.2020 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на підставі договору декларування №0146 від 12.03.2020 року, з метою митного оформлення та випуску у вільний обіг товару «легковий автомобіль марки «LEXUS», модель «RX350», номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2014», подано в Поліську митницю Держмитслужби електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA204080/2020/007139. Для митного оформлення товару «легковий автомобіль марки «LEXUS», модель «RX350», номер кузова - НОМЕР_1 », подано наступні товаросупровідні документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 IN від 13.12.2019 року, документ купівлі-продажу (Invoice) №40146 від 08 01 2020 року, Акт про проведення митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA500500/2020/1342 від 05.03.2020 року. В описі графи 31 митної декларації типу ІМ40ДЕ №UA2040RO/2020/007139, декларантом ОСОБА_1 заявлено наступну інформацію про товар: «автомобіль легковий марка «LEXUS», модель «RX 350», номер кузова НОМЕР_1 , рік виготовлення 2014, модельний рік - 2014 тип двигуна бензин-газ, об`єм двигуна 3456 см.куб, потужність двигуна 220 кВт, тип кузова універсал, загальна кількість місць 5, колісна формула 4x4».

Відповідно до заявлених у митній декларації даних, ОСОБА_1 здійснив розрахунок митних платежів, а саме: ввізне мито - 38 272,43 грн., акциз - 50 205,31 грн., ПДВ - 94 240,40 грн. Розрахунок необхідних до сплати митних платежів, декларантом здійснено з врахуванням заявленого календарного року виготовлення транспортного засобу «2014» за ставкою акцизного податку відповідно до якого застосовано коефіцієнт «5» років.

У той же час, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 IN від 13.12.2019 року та Акту про проведення митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UА500500/2020/1342 від 05.03.2020 року установлено, що календарний рік виготовлення легкового автомобіля - 2013.

У доповідній записці директора Департаменту протидії митним правопорушенням та контрабанді Державної митної служби України Резніка І.М. висвітлені результати проведення тематичної перевірки Поліської митниці від 30 вересня 2020 року №25288/4-20 та зазначено, що при оформлені товару за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UА204080/2020/007139 від 13.03.2020, різниця митних платежів станом на день її подання складає 12 049,27 гривень.

Отже, декларантом ОСОБА_1 при розрахунку митних платежів необхідно було врахувати календарний рік виготовлення транспортного засобу «2013» та застосувати коефіцієнт «6» щодо визначення ставки акцизного податку у відповідності до підпункту 215.3.5, пункту 215.3 статті 215 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів» від 08.11.2018 року №2611 -VIII.

25.11.2020 року позивачем було зроблено аналіз поданої декларації на предмет наявності помилок, в результаті чого позивач виявив власну помилку у визначені вікової групи до якої слід відносити транспортний засіб, а саме - замість вікової групи «до 5 років» необхідно було обрати вікову групу «з 5 до 8 років», оскільки автомобіль був виготовлений у 2013 році. Відразу ОСОБА_1 направив заяву про надання дозволу на проведення донарахування та доплати ПДВ та акцизу.

В оскаржуваній постанові зазначається, що ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на зменшення розміру митних платежів, чим скоїв порушення митних правил, передбачене ст. 485 Митного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Аналізуючи зміст нормативного регулювання спірних правовідносин є підстави зробити висновок, що склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі).

Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Отож, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого статтею 485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати податків та зборів).

Правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП), а вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Із аналізу поданих до митних декларацій документів вбачається, що під час оформлення транспортних засобів декларант, визначаючи рік випуску транспортних засобів, діяв добросовісно, без жодного умислу щодо заявлення неправдивих відомостей щодо імпортованого транспортного засобу та заниження митної вартості, адже пред`явив до митного оформлення виключно ті документи, які були йому передані продавцем автомобіля, що ніким не скасовані чи визнані недійсними, що безумовно свідчить про відсутність в діях позивача прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

В матеріалах справи про порушення митних правил відсутні будь-які докази на підтвердження наявності умислу ОСОБА_1 на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про транспортний засіб).

Розбіжності у році виготовлення транспортного засобу виникли у зв`язку із тим, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначено 2013, в той час, як в інвойсі та експертній довідці вказано рік випуску 2014.

Оскільки позивач жодного відношення до складання цих документів не мав, тому сам факт помилкового зазначення вікової групи транспортного засобу не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до ст. 485 Митного Кодексу України.

Таким чином, ОСОБА_1 не вчиняв жодної протиправної умисної дії та не заявляв в митній декларації неправдиві відомості, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, оскільки зазначив дані щодо дати першої реєстрації спірного транспортного засобу, які зазначені в товаросупровідних документах.

За відсутності обґрунтованих доказів, які свідчать саме про умисел декларанта на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про транспортний засіб) сам факт неправильного визначення року випуску транспортного засобу не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до статті 485 МК України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 334/1738/16-а (2-а/334/124/16) (адміністративне провадження №К/9901/11461/18) та від 13 грудня 2018 року у справі № 759/360/17 (адміністративне провадження №КУ9901/60666/18).

КАС ВС у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі №640/5082/17 вказав, якщо судами не встановлено подання позивачем неправдивих відомостей та документів чи приховування важливих для правильної класифікації товару даних, а декларування товару здійснювалось на основі наявних товаросупровідних документів та його технічного опису, то у митного органу не було підстав визнавати дії позивача такими, що спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що являє собою об`єктивну сторону передбаченого ст. 485 МК України правопорушення.

Аналогічна правова позиція КАС ВС викладена у постанові від 22 травня 2018 року (справа №463/6189/15-а), з якої вбачається, якщо особою не вчинено дій, спрямованих на приховування дійсних відомостей про товар, то склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, відсутній.

Дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати як помилку у митній декларації, здійснену особою, яка не допускала їх систематично, що виключає її адміністративну відповідальність в даному випадку.

З приписів статті 268 МКУ, яка унормовує поняття "помилки у митній декларації", витікає наступне: «Стаття 268. Помилки у митній декларації: 1) Допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, не тягне за собою застосування санкцій, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. 2) У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, посадові особи митних органів надають декларантам або уповноваженим ним особам можливість виправити помилки, допущені в митній декларації. 3) Якщо особа систематично (більше двох разів протягом місяця) допускає у митній декларації помилки, зазначені в частині першій цієї статті (крім орфографічних помилок), митний орган застосовує до такої особи санкції, передбачені цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.»

Крім того, негативні наслідки у вигляді ненадходження до державного бюджету мита не настали.

Також, саме за сприяння та безпосередньої участі позивача негативні наслідки у вигляді ненадходження до державного бюджету мита не настали, тобто неправомірне звільнення від сплати митних платежів не відбулося, оскільки після самостійного виявлення помилки недорахована сума була сплачена до бюджету в повному обсязі, що не заперечується відповідачем.

Постанову в даній справі про порушення митних правил було винесено 23.12.2020 року. Тобто, на момент притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачу вже було достеменно відомо, що належна до сплати сума митних платежів була сплачена. Відтак, станом на 23.12.2020 року несплаченої суми митних платежів не існувало як такої.

Таким чином, неможливо погодитись з кваліфікацією дій позивача митницею, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, а саме, не було умислу спрямованого на вчинення порушення митних правил, який утворює суб`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

Відсутність умислу та переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів, свідчить про відсутність в діях особи ознак порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, що є підставою для закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Суд вважає, що зазначене є підставою для скасування постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ст. 530 Митного кодексу України законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики і сфері державної митної справи, а постанови центрального органу виконавчої влади, що і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, - судом у зв`язку з поданням адміністративного позову, внесенням подання прокурора або в порядку контролю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду.

Згідно із п. 3 ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 Митного кодексу України, постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

На підставі ч. 6 ст. 530 Митного кодексу України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому КАС України.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 288 КпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КпАП України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно із ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні . Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили . Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи те, що суб`єктивною стороною даного правопорушення має бути лише умисел, який спрямований на ухилення чи зменшення від сплати митних платежів, з огляду на відсутність у відповідача належних правових підстав для винесення оскаржуваної постанови, постанова підлягає скасуванню.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов про визнання постанови протиправною та скасування постанови, закриття справи про адміністративне правопорушення слід задовольнити частково, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про порушення митних правил.

Також суд відмовляє в задоволені позовних вимог в частині визнання оскаржуваної постанови протиправною, оскільки повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності визначено ч. 3 ст. 286 КАС України, відповідно до якої, такі повноваження в суду відсутні. Виходити за межі позовних вимог в цій частині суд не вбачає необхідності, оскільки прийшов до переконання, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наявної в матеріалах справи квитанції від 02.02.2021 вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 420,40 грн., який підлягає стягненню з Рівненської митниці на користь позивача.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. ст. 245, 268, 529, 530, 531, 485 МК України, ст. ст. 92, 6, 72-77, 90, 132, 139, 241-243, 245, 246, 250, 295-297, 371 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Рівненської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил № 0697/20400/20 від 23.12.2020 року - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0697/20400/20 від 23.12.2020 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушень митних правил, передбаченого ст. 485 Митного Кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 36 147,81 гривень, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

В решті вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ - 43858370) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 16.09.2010 року, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Рівненської митниці Державної митної служби України (, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. Соборна, 104).

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.