Справа № 200/11967/21
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 р. Справа№200/11967/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., розглянувшив порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, скасувати рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Відповідач) в якому просив:

визнати протиправним бездіяльність відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. ЄДРПОУ - 13486010 щодо неврахування позивачу до страхового, трудового стажу періодів його роботи з 25.06.1977р. по 15.07.1977р., з 25.07.1979 по 24.08.1979р., з 11.07.1980р. по 29.08.1980р.. з 05.08.1981р. по 22.09.1981р., 04.08.1982р. по 27.09.1982р., з 09.08.1983р. по 03.01.1996р., з 04.01.1996р. по 31.08.1998р., з 01.09.1998р. по 31.12.1998р;

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. ЄДРПОУ - 13486010, про скасування призначеної позивачу пенсії та Розпорядження від 20.08.2021р. про закриття пенсійної справи позивача №32;

зобов`язати відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ЄДРПОУ - 13486010 повторно розглянути заяву позивача від 26.07.2021р. про призначення останній пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періодів його роботи з 25.06.1977р. по 15.07.1977р., з 25.07.1979 по 24.08.1979р., з 11.07.1980р. по 29.08.1980p., з 05.08.1981p. по 22.09.1981p., 04.08.1982p. по 27.09.1982p„ з 09.08.1983p. по 03.01.1996p., з 04.01.1996p. по 31.08.1998p., з 01.09.1998p. по 31.12.1998p.

В обґрунтування позову Позивач зазначив, що 26.07.2021 року звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, рішенням органу ПФУ позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що періоди роботи з 25.06.1977р. по 15.07.1977р., з 25.07.1979 по 24.08.1979р., з 11.07.1980р. по 29.08.1980р., з 05.08.1981р. по 22.09.1981р., 04.08.1982р. по 27.09.1982р.. з 09.08.1983р. по 03.01.1996р., з 04.01.1996р. по 31.08.1998р., з 01.09.1998р. по 31.12.1998р. неможливо зарахувати до трудового, страхового стажу, оскільки на титульному аркуші трудової книжки дата народження заявника дописана іншими чорнилами, що не відповідає вимогам п.2.2., п.2.13. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників . Крім того, періоди роботи з 09.08.1983р. по 01.01.1996р. не були зараховані відповідачем, оскільки печатка на записі про звільнення не читається. Позивач не згоден з таким рішенням та вважає його протиправним.

Ухвалою суду від 21.09.2021 року було відкрито відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем на адресу суду було надано відзив, в якому зазначено, що Позивач 26.07.2021 звернувся до Відповідача з заявою про призначення пенсії за віком. Відповідно частини один статті 26 Закону 1058 починаючи з 1 січня 2021 року право на призначення пенсії за віком після досягнення пенсійного віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 28 років. Розглянувши документи Позивача встановлено, що періоди з 25.06.1977 по 15.07.1977, з 25.07.1979 по 24.08.1979, з 11.07.1980 по 29.08.1980, з 05.08.1981 по 22.09.1981, з 04.08.1982 по 27.09.1982, з 09.08.1983 по 23.10.1983, з 12.12.1983 по 03.01.1996, з 04.01.1996 по 31.08.1998, з 01.09.1998 по 31.12.1998 неможливо зарахувати до стажу роботи, оскільки на титульному аркуші трудової книжки дата народження заявника дописана іншими чорнилами, що не відповідає вимогам п.2.2, п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція). Періоді роботи з 09.08.1983 по 03.01.1996 також не підлягають зарахуванню, оскільки печатка на записі про звільнення не читається, запис виконано некоректно, а саме звільнений 23.10.1983, а дата та наказ про поновлення відсутні, що є порушення п.2.4 Інструкції. Страховий стаж роботи Позивача згідно наданих документів та матеріалів відмовної пенсійної справи складає 19 років 11 місяців 09 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. За таких обставин прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно нормам частини один статті 26 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Разом з відзивом Відповідачем було надано заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.11.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання Відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно паспорту НОМЕР_2 є громадянином України, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 . Згідно довідки ВПО №1426- від 04.10.2019 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно трудової книжки НОМЕР_3 , Позивач: в період з 25.06.1977 року по 15.07.1977 року, з 25.07.1979 року по 24.08.1979 року, з 11.07.1980 року по 29.08.1980 року, з 05.08.1981 року по 22.09.1981 року, з 04.08.1982 року по 27.09.1982 року, з 09.08.1983 року по 23.10.1983 року, з 12.12.1983 року по 03.01.1996 року працював на Донецькому бавовнянопаперовому комбінаті. В період з 04.01.1996 року по 31.08.1998 року працював в ЗАТ «Донтекстильмаш». В період з 01.09.1998 року по 31.12.1998 року працював на Державному відкритому акціонерному товаристві «Шахта Трудівська».

Згідно архівної довідки від 19.03.2014 року № 307 Позивач в період з 09.08.1983 року по 03.01.1996 року працював на Донецькому бавовнянопаперовому комбінаті. Звільнений за переводом до ЗАТ «Донтекстильмаш».

Згідно Рішення про скасування призначення пенсії №б/н страховий стаж позивача становить 19 років 11 місяці 09 днів. Періоди роботи з 25.06.1977 по 15.07.1977, з 25.07.1979 по 24.08.1979, з 11.07.1980 по 29.08.1980, з 05.08.1981 по 22.09.1981, з 04.08.1982 по 27.09.1982, з 09.08.1983 по 23.10.1983, з 12.12.1983 по 03.01.1996, з 04.01.1996 по 31.08.1998, з 01.09.1998 по 31.12.1998 неможливо зарахувати до стажу роботи, оскільки на титульному аркуші трудової книжки дата народження заявника дописана іншими чорнилами, що не відповідає вимогам п.2.2, п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція). Періоди роботи з 09.08.1983 по 03.01.1996 також не підлягають зарахуванню, оскільки печатка на записі про звільнення не читається. Для зарахування вищезазначених періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки на підставі первинних документів. Дата з якої Позивач має право на пенсійну виплату 20.07.2026 року.

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Відповідно до частини другої статті 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону №1058- IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I "Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії" Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II "Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший" Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку №22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Частиною другою статті 82 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до пільгового стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

Як на підставу для відмови у призначенні пенсії позивачу, відповідач посилається на неможливість зарахування до загального стажу періодів роботи позивача з 25.06.1977 по 15.07.1977, з 25.07.1979 по 24.08.1979, з 11.07.1980 по 29.08.1980, з 05.08.1981 по 22.09.1981, з 04.08.1982 по 27.09.1982, з 09.08.1983 по 23.10.1983, з 12.12.1983 по 03.01.1996, з 04.01.1996 по 31.08.1998, з 01.09.1998 по 31.12.1998 відображених в трудовій книжці, через порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993.

Щодо заповнення трудової книжки в періоди з 25.06.1977 по 15.07.1977, з 25.07.1979 по 24.08.1979, з 11.07.1980 по 29.08.1980, з 05.08.1981 по 22.09.1981, з 04.08.1982 по 27.09.1982, з 09.08.1983 по 23.10.1983, з 12.12.1983, суд зазначає, що на момент внесення записів за вказані періоди діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою від 09.07.1958 №620 державного комітету ради міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати та Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162 (надалі Інструкція №162).

При дослідженні копії трудової книжки позивача суд не виявив порушень Інструкціі про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою від 09.07.1958 №620 державного комітету ради міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати при заповненні трудової книжки за періоди з 25.06.1977 по 15.07.1977, з 25.07.1979 по 24.08.1979, з 11.07.1980 по 29.08.1980, з 05.08.1981 по 22.09.1981, з 04.08.1982 по 27.09.1982, з 09.08.1983 по 23.10.1983, з 12.12.1983.

Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 06 серпня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до підпункту 2.26 пункту 2 Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - підстава звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).

Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).

Відповідно до пункту 2.8. Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Згідно з пунктом 2.9. Інструкції № 162 у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13. Інструкції № 162 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. […]

Згідно з абзацами першим-другим пункту 2.26. Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 -причина звільнення; в графі 4 зазначається, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер. Днем звільнення вважається останній робочий день.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції № 162).

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Суд звертає увагу, що відповідач посилається на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, тобто на Інструкцію, якої на момент заповнення трудової книжки, окрім записів з 03.01.1996, з 04.01.1996 по 31.08.1998, з 01.09.1998 по 31.12.1998 не існувало. Отже, в оскаржуваному рішенні взагалі не міститься посилань щодо того, які вимоги чинного, на той час, законодавства не дотримано при заповненні трудової книжки позивача.

Пунктами 2.27, 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 17 серпня 1993 року за № 110, передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17 провадження № К/9901/1298/17.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок № 637).

Згідно з п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового та пільгового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Окрім цього суд наголошує, що робітник не може нести відповідальність за неналежне оформлення трудової книжки.

Враховуючи наведене, суд вважає, що, приймаючи рішення про не зарахування періодів роботи позивача з 25.06.1977 по 15.07.1977, з 25.07.1979 по 24.08.1979, з 11.07.1980 по 29.08.1980, з 05.08.1981 по 22.09.1981, з 04.08.1982 по 27.09.1982, з 09.08.1983 по 23.10.1983, з 12.12.1983 по 03.01.1996, з 04.01.1996 по 31.08.1998, з 01.09.1998 по 31.12.1998 відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відтак період роботи позивача з 25.06.1977 по 15.07.1977, з 25.07.1979 по 24.08.1979, з 11.07.1980 по 29.08.1980, з 05.08.1981 по 22.09.1981, з 04.08.1982 по 27.09.1982, з 09.08.1983 по 23.10.1983, з 12.12.1983 по 03.01.1996, з 04.01.1996 по 31.08.1998, з 01.09.1998 по 31.12.1998 підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування позивачу до страхового, трудового стажу періодів його роботи, скасувати рішення відповідача про скасування призначеної позивачу пенсії та Розпорядження від 20.08.2021р. про закриття пенсійної справи позивача №32, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 26.07.2021р. про призначення останній пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періодів його роботи є обґрунтованними та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 10.09.2021, позивач за подання адміністративного позову сплатила 908,00 грн. судового збору.

Отже, суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122 , Донецька обл., м. Слов`янськ , пл. Соборна, б. 3) про визнання протиправними дій, скасувати рішення,- задовольнити.

Визнати протиправним бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового, трудового стажу періодів його роботи з 25.06.1977р. по 15.07.1977р., з 25.07.1979 по 24.08.1979р., з 11.07.1980р. по 29.08.1980р.. з 05.08.1981р. по 22.09.1981р., 04.08.1982р. по 27.09.1982р., з 09.08.1983р. по 03.01.1996р., з 04.01.1996р. по 31.08.1998р., з 01.09.1998р. по 31.12.1998р.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122 , Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3), про скасування призначеної ОСОБА_1 пенсії та розпорядження від 20.08.2021р. про закриття пенсійної справи позивача №32.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122 , Донецька обл., м. Слов`янськ , пл. Соборна, б.3) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 26.07.2021р. про призначення останній пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періодів його роботи з 25.06.1977р. по 15.07.1977р., з 25.07.1979 по 24.08.1979р., з 11.07.1980р. по 29.08.1980p., з 05.08.1981p. по 22.09.1981p., 04.08.1982p. по 27.09.1982p„ з 09.08.1983p. по 03.01.1996p., з 04.01.1996p. по 31.08.1998p., з 01.09.1998p. по 31.12.1998p.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Соборна, 3, ) судові витрати із сплати судового збору у розмірі 908, 00 (дев`ятсот вісім) грн.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22 листопада 2021 року.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Череповський