Справа № 340/7409/21
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м.Кропивницький Справа № 340/7409/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Пасічника Ю.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Кетрисанівської сільської ради (с.Кетрисанівка, Кропивницький район, Кіровоградська область, 27247, ) про скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (надалі - відповідач) просить суд:

- визнати протиправними та скасувати винесене Кетрисанівською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області () рішення №1139 від 19 травня 2021 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Кетрисанівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :02:000:0110) у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 загальною площею 2,0000 га.

Ухвалою суду від 20.10.2021р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Олексіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 03.09.2020р. №289 їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, - пасовища для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що перебувають в запасі Олексіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Позивач вказує, що ним було замовлено за власні кошти проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Проект землеустрою пройшов всі необхідні погодження передбачені земельним законодавством, а земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:000:0110.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування та районних державних адміністрацій», повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою щодо якої розроблено проект землеустрою, перейшли до Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

З метою затвердження проекту землеустрою позивач передав до відповідача вказаний проект.

Рішенням відповідача від 19.05.2021р. №1139 позивачеві відмовлено у затверджені проекту землеустрою з метою уникнення загрози збільшення вітрових та водних ерозійних процесів та відповідно до рішення від 26.02.2021р. №156 земельна ділянка на яку претендує позивач включена до складу земельних ділянок на яких створено громадські пасовища.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даними позовом.

22.11.2021р. відповідачем подано відзив на позов вимоги якого не визнаються з тих підстав, що рішенням від 26.02.2021р. №1866 «Про внесення змін до рішення сесії Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області» затверджено перелік земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється. Так заплановане цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0110 - землі загального користування (вид використання: під громадськими пасовищами 18.00). Таким чином, на переконання відповідача, ним здійснено розпорядження землями комунальної власності, які не були передані у власність та користування, а тому затвердження проекту землеустрою позивачеві для ведення особистого селянського господарства є неможливим, адже ця земельна ділянка має інше цільове призначення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням тридцять четвертої сесії сьомого скликання Олексіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 03.09.2021р. №289 позивачеві надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, - пасовища для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що перебувають в запасі Олексіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.22).

На підставі вказаного рішення позивачем було замовлено, а ФОП ОСОБА_2 виготовлено проект землеустрою, який отримав позитивний висновок державної землевпорядної експертизи, відомості щодо земельної ділянки внесені до Державного земельного кадастру, а земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:000:0110 (а.с.12-50).

Відповідно до розпорядження КМУ від 12.06.2020р. №716-р «Про добровільне об`єднання територіальних громад», повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою щодо якої розроблено проект землеустрою, перейшли до Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

З метою затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність позивач звернувся до відповідача. Питання щодо затвердження проекту землеустрою виносилось на розгляд шостої сесії восьмого скликання Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, рішенням якої від 19.05.2021р. №1175 позивачеві відмовлено у затверджені проекту землеустрою з метою уникнення загрози збільшення вітрових та водних ерозійних процесів та відповідно до рішення від 26.02.2021р. №156 земельна ділянка на яку претендує позивач включена до складу земельних ділянок на яких створено громадські пасовища (а.с.22,23).

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільська, селищна, міська рада питання регулювання земельних відносин повинна вирішувати виключно на пленарних засіданнях і відповідно до закону.

У відповідності зі ст. 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, чинним законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Повноваження сільської, селищної, міської ради у галузі земельних відносин передбачені, зокрема, ст.ст.12, 122 Земельного кодексу України.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ст. 122 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Так, частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч.7 ст.118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 8 ст.118 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку встановленому ст.186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частин 9, 10 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, чинним законодавством чітко визначено, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, розглядає клопотання у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При цьому суд зазначає, що положення ч. 9 ст. 118 ЗК України не надають відповідному органу місцевого самоврядування приймати будь-яке інше рішення ніж про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, в порушення ч.9 ст.118 Земельного кодексу України відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не прийняття в межах повноважень рішення про затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність.

Крім того, суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021р. №1423-IX Розділ Х. Перехідні положення Земельного кодексу України доповнений пунктом 24, яким, зокрема передбачено, що надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

При цьому суд враховує, що в даному випадку постає питання щодо ефективного способу захисту порушеного права позивача.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п. 36- 39).

Отже, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення про затвердження проекту землеустрою, є правильним, коли відповідач розглянув заяву позивача та прийняв рішення, яким відмовив в її задоволенні.

Разом з тим, як вже встановлено судом, позивачем виконано всі вимоги передбачені Земельним кодексом України, які необхідні для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, натомість отримано безпідставну відмову.

У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, доцільним способом захисту є власне зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути заяву. Оскільки заяву вже було розглянуто, рішення прийнято, тому повторний розгляд аналогічної заяви не захистить прав позивача.

Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, необхідно зважати на ефективність такого захисту.

Вказаний висновок узгоджується з статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Враховуючи вищевикладене, належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою.

Щодо доводів відповідача про включення земельної ділянки, на яку претендує позивач, до земель загального користування (вид використання: під громадськими пасовищами 18.00) суд зазначає наступне.

За змістом статті 79-1 Земельного кодексу України слідує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти до висновку, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідне для формування земельної ділянки.

Як вже встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, земельна ділянка, на яку претендує позивач була сформована 01.02.2021р. з присвоєнням кадастрового номеру і при цьому цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (а.с.12).

Змінивши цільове призначення вказаної земельної ділянки відповідач фактично втрутився в правомірні очікування позивача щодо набуття у власність майна.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна.

Отримавши відповідне рішення уповноваженого органу державної влади (рішення Олексіївської сільської ради від 03.09.2020р. №289), позивач мала усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням, щодо оформлення відповідного права власності на землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмір 908 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 246, 382, 255, 292-297, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати винесене Кетрисанівською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області () рішення №1139 від 19 травня 2021 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 »;

Зобов`язати Кетрисанівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :02:000:0110) у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 загальною площею 2,0000 га.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник