Справа № 638/9486/21
Суддя: Поволяєва О. В.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/9486/21
Провадження № 2-а/638/420/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю: секретаря судового засідання позивача- Поволяєвої О.В., - Лопатинської А.С., - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого сержанта 4 батальйону 6 роти поліції Молодцова Антона Олександровича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та визнання неправомірними дій поліції,-

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до старшого сержанта 4 батальйону 6 роти поліції Молодцова Антона Олександровича про скасування постанови та визнання неправомірними дій поліції, в якому просить скасувати постанову серії ЕАН № 04347356 від 13 червня 2021 року, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн. та консультативні послуги в розмірі 2000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що дана постанова є незаконною, з тих підстав, що поліцейським не було складено протокол про адміністративне правопорушення, а відразу винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та накладено штраф. Крім того співробітниками поліції не було роз`яснено права, передбачені ст. 63 КУ. Справу про адміністративне правопорушення було необґрунтовано розглянуто на місці зупинки транспортного засобу. Поліцейським необґрунтовано було відхилено клопотання про перенос справи з метою реалізації права на надання правової допомогою, чим порушено право на захист. Правових підстав для складення постанови у працівника поліції не було, оскільки ОСОБА_1 не порушував п. 12.4 Правил дорожнього руху. Лазерний вимірювач швидкості TruCamLTI, за допомогою якого були отримані фактичні дані правопорушення, не є приладом, належним для фото- та відеофіксації яким здійснюється вимірювання швидкості.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

Позивач в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним в позові.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

27 липня 2021 року відповідачем - інспектором роти № 6 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП старшим сержантом поліції Молодцовим А.О. надано до суду відзив на позов, в якому зазначив наступне.

Під час несення служби в с. Травневе Харківської області в межах автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» 449 км. 13 червня 2021 року за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI 20/20, серійний номер ТС 000709, було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу Ford Fusion, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 84 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 34 км/год., та порушив п. 12.4 ПДР України. Було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів відносно позивача, за результатами розгляду справи винесено постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Позивача було ознайомлено зі змістом постанови, проте від отримання її копії останній відмовився.До постанови в якості доказу долучено фото та відео, відзняте за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam, на якому зафіксовано транзитний номерний знак транспортного засобу, швидкість з якою він рухався, максимальну допустиму швидкість, місце вчинення правопорушення. Позивача було ознайомлено зі змістом постанови, проте від отримання її копії останній відмовився, у зв`язку з чим копія постанови була надіслана йому засобами поштового зв`язку. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 конструктивно відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів. Після початку розгляду справи ОСОБА_1 було роз`яснено права, передбачені ст. 63 КУ та ст. 268 КУпАП, порядок оскарження та оплати постанови, розгляд справи про адміністративне правопорушення і накладення штрафу інспектором поліції фактично відбувався в спрощеному порядку, підстави для відкладення не передбачені. Зважаючи на зазначене, викладені у позові доводи щодо порушення процедури розгляду справи є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та консультативних послуг є недоведеними.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4347356 від 13 червня 2021 року, прийнятою інспектором УПП у Харківській області старшим сержантом поліції Молодцовим А.О., позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 13 червня 2021 року о 15 год. 14 хв. водій, керуючи транспортним засобом, рухався в населеному пункті Травневе зі швидкістю 84 км/год., перевищивши встановлене законом обмеження швидкості на 34 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості TruCam ТС0000709. Даними діями водієм порушено п. 12.4. Правил дорожнього руху, та вчинено правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано до суду копію фото із лазерного вимірювача швидкості Tru Cam ТС0000709 від 13 червня 2021 та відеозапис з нагрудної камери працівника поліції.

Дослідивши долучений відповідачем до відзиву на позов відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, судом встановлено, що на ньому містяться дані, зафіксовані лише з нагрудних камер працівників поліції, проте відеозапис з лазерного вимірювача швидкості TruCam ТС0000709 в матеріалах справи відсутній.

Зважаючи на зазначене, викладені у відзиві дані щодо надання до суду відеозапису з лазерного вимірювача швидкості TruCam ТС0000709 не відповідають дійсним обставинам.

З наданого до суду відповідачем фото з лазерного вимірювача швидкості TruCam ТС0000709 вбачається, що зображення державного номерного знаку транспортного засобу є неповним, а саме містить лише перші дві літери (дані щодо регіону, в якому транспортний засіб стоїть на обліку) та перші три цифри (порядковий номерний знак), проте дані щодо останньої цифри порядкового номеру знаку та серії номерів (останні дві літери) відсутні, зважаючи на що суд позбавлений можливості беззаперечно встановити, що дане фото з лазерного вимірювача швидкості TruCam ТС0000709 є належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування (факту порушення п. 12.4 ПДР України водієм транспортного засобу Ford Fusion, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зазначено в оскаржуваній постанові). Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, матеріали фотофіксації не містять зображень водія під час руху транспортного засобу зі швидкістю 84 км/год.

Як вбачається з наданого до суду відеозапису, особа водія транспортного засобу (позивача у даній справі) встановлена працівником поліції безпосередньо після зупинки транспортного засобу зі слів останнього, без пред`явлення водійського посвідчення.

Згідно ч. 1, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, ч. 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення, таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «населений пункт» порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України, більш ніж на 20 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач посилався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCam ТС0000709.

Дослідивши долучену відповідачем копію фотознімку, виготовлену з приладу TruCam ТС0000709, судом встановлено, що вказана копія фотознімку не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Таким чином, посилання відповідачем в оскаржуваній постанові на докази, щодо фактичної зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги є ключовим для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п. 12.4 ПДР України, більш ніж на 20 км.

За відсутності посилання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» з перевищенням швидкості понад 20 км.

Надані відповідачем докази на підтвердження обставин вчинення порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху не містять відомостей стосовно того, що в зоні фіксації вимірювачем TruCam були розміщені та діяли обмеження, передбачені дорожніми знаками: 5.45 "Населений пункт"; 5.46 "Кінець населеного пункта».

Доказів розміщення вказаних дорожніх знаків та зони їх дії не надано під час розгляду справи працівниками поліції про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відтак, відповідач в особі працівника патрульної поліції, який розглянув справу, не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Стосовно ж наданої відеофіксації з нагрудних камер стосовно порядку розгляду справи про порушення правил дорожнього руху, то суд вказаній відеофіксації не надає правової оцінки, як доказу, оскільки проведена відеофіксація та пояснення позивача не підтверджують обставин щодо зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, окрім того вказана відеофіксація не була надана до суду як доказ.

Окрім того, судом враховано положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam ТС0000709, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку, визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 даного Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції, ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а додані до відзиву сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки, експертний висновок, лист Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо можливості використання лазерного вимірювача швидкості TruCam та лист Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» стосовно того, що лазерний вимірювач швидкості TruCam відносить до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, не є нормативно-правовими актами, які змінюють чи припиняють порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі № 157/703/20.

Окрім того, з доданого позивачем до позову відеозапису вбачається, що позивач просив працівників поліції перенести розгляд справи з метою реалізації права на правову допомогу і надання додаткових матеріалів, передбачених КУпАП, для об`єктивного розгляду. Проте, працівником поліції клопотання відхилено.

Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в п. 26, 27 Постанови Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 524/9827/16-а, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, особа виявила бажання скористатись правовою допомогою, про що надала відповідачу відповідне письмове клопотання. Однак, інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що такими діями інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання відносно того, чи надав працівник поліції позивачу можливість реалізувати своє право на отримання правової допомоги, суд керується таким.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач перевищив швидкість о 15 год. 14 хв., справу про адміністративне правопорушення розглянуто о 16 год. 45 хв.

З урахування проміжку часу між зупинкою транспортного засобу та розглядом справи працівниками поліції, на переконання суду, вказаного часу було об`єктивно недостатньо для того, щоб забезпечити виклик адвоката або іншого фахівця в галузі права, приїзд останнього на місце винесення постанови, ознайомлення з доказами та вчинення інших дій, пов`язаних з наданням правової допомоги.

За таких обставин суд приходить до висновку, що працівником поліції було порушено права позивача, а саме право на правову допомогу, внаслідок чого порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Виходячи з вказаних вище висновків щодо застосування права Верховного Суду, таке порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що постанова інспектора за таких обставин підлягає скасуванню, оскільки вона винесена без достатніх доказів, а позовна заява в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим суд не вбачає підстав для визнання дій працівника поліції протиправними, оскільки положеннями ч. 3 ст. 286 КАС України, яка є спеціальною нормою, не передбачено можливості захисту прав позивача в даній категорії справ в такий спосіб.

З підстав, наведених вище, суд відхиляє доводи та аргументи, викладені відповідачем у відзиві на позов, відносно того, що працівник поліції не обмежував та не перешкоджав позивачеві реалізовувати своє право на правову допомогу, зважаючи на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та накладення штрафу інспекторами поліції відбувається в спрощеному порядку, зважаючи на що підстави для відкладення розгляду справи були відсутні.

Щодо доводів позивача стосовно нероз`яснення йому працівниками поліції прав, передбачених ст. 63 КУ, то суд вважає їх неспроможними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. З дослідженого відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, долученого до відзиву, вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції було роз`яснено відповідачу права, передбачені ст. 63 КУ та ст. 268 КУпАП.

Щодо позовних вимог про стягнення з інспектора поліції моральної шкоди та консультативних послуг, то суд відмовляє в задоволенні даних позовних вимог, зважаючи на те, що інспектор поліції не є належним відповідачем у даній категорії справ, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який положеннями КУпАП України покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Крім того щодо позовної вимоги про стягнення консультативних послуг з другого відповідача - Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, то вони також не підлягають задоволенню з підстави їх недоведеності належними та допустимими доказами.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України скасовує рішення суб`єкта владних повноважень і закриває справу про адміністративне правопорушення.

В рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Враховуючи підстави, з яких задовольняється позов, суд не вбачає підстав надавати по суті оцінку іншим доводам і аргументам сторін, висловленим в позовній заяві та відзиві на неї.

Керуючись ст.ст. 77, 243-246, 250, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до старшого сержанта 4 батальйону 6 роти поліції Молодцова Антона Олександровича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та визнання неправомірними дій поліції - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4347356 від 13 червня 2021 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції в Харківській області старшим сержантом 4 батальйону 6 роти поліції Молодцовим Антоном Олександровичем, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні позовних вимог, пред`явлених ОСОБА_1 до старшого сержанта 4 батальйону 6 роти поліції Молодцова Антона Олександровича - відмовити.

З урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Поволяєва