Справа № 640/25872/20
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2021 року м. Київ № 640/25872/20
Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.07.2020№2600-0314-8/101662 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності;

зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи згідно трудової книжки з 15.08.1983 по 18.09.1984; з 18.09.1984 по 08.09.1986; з 22.10.1986 по 07.04.1987; з 07.05.1987 по 09.10.1987; з 18.11.1987 по 21.05.1988, з 30.08.1988 по 21.11.1989; з 22.11.1989 по 10.01.1993; з 11.01.1993 по 09.07.1999; з 16.12.1999 по 08.10.2001 до загального стажу та призначити пенсію з 03.07.2020.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2020 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність відмови відповідача у зарахуванні до її трудового стажу, спірних періодів роботи, про які наявний відповідний запис у її трудовій книжці та з посиланням на практику Верховного Суду зазначила, що відповідачем не враховано те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач вказав, що якщо у відповідача виникли сумніви щодо відповідності записів про періоди роботи позивача, такий повинен був надати допомогу у витребуванні необхідних документів, на думку відповідача, яких не вистачає.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву позивача, в якому просить залишити таку без задоволення з посиланням на те, що відмова у призначенні позивачу пенсії по інвалідності обумовлена відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, не враховано до стажу періоду роботи згідно записів трудової книжки (відсутня печатка на першій сторінці трудової книжки) період навчання та періоди роботи в районах Крайньої Півночі (невідповідність по-батькові в дипломі та довідках паспортним даним). Крім того, відповідач вказав на те, що призначення та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

Дослідивши письмові докази, Судом встановлено.

ОСОБА_1 1964 року народження з 16.06.2020 встановлено ІІ групу інвалідності, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК.

03.07.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення її пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За результатами розгляду звернення позивача, відповідач прийняв рішення від 21.07.2020 №76, яким відмовив у призначенні позивачу пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою для вказаної відмови слугувало те, що відповідно до наданих документів загальний страховий стаж складає 9 років, 7 місяців 15 днів, який врахований по 31.07.2018, що є недостанім для призначення пенсії. Не враховано до стажу періоду роботи згідно записів трудової книжки (відсутня печатка на першій (титульній) сторінці трудової книжки), період навчання та періоди роботи в районах Крайньої Півночі (невідповідність по-батькові в дипломі та довідках паспортним даним).

Вважаючи протиправною відмову відповідача у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1983 по 18.09.1984; з 18.09.1984 по 08.09.1986; з 22.10.1986 по 07.04.1987; з 07.05.1987 по 09.10.1987; з 18.11.1987 по 21.05.1988, з 30.08.1988 по 21.11.1989; з 22.11.1989 по 10.01.1993; з 11.01.1993 по 09.07.1999; з 16.12.1999 по 08.10.2001 та призначення пенсії з його урахуванням, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір, Суд ураховує таке.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням частини першої статті 9 Закону 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 закріплює, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

За змістом частини першої статті 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп від 56 років до досягнення особою 59 років включно 14 років.

Відтак, право на пенсію по інвалідності, мають особи, яким встановлено ІІ групу інвалідності за наявності страхового стажу 14 років (для осіб від 56 до 59 років).

Згідно із частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Змістом частини першої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пунктів 2.11 та 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або замін імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

У пункті 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні або неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки від 15.08.1983 АТ-ІІІ №7679458 ( НОМЕР_1 ) позивач працювала:

- у період з 15.08.1983 по 18.09.1984 Військова частина НОМЕР_2 на посаді бухгалтера;

- з 18.09.1984 по 08.09.1986 Військова частина НОМЕР_3 на посаді бухгалтера;

- з 22.10.1986 по 07.04.1987 Ворошиловградська обласна клінічна лікарня на посаді старший бухгалтер;

- з 07.05.1987 по 09.10.1987 Інспекція державного страхування м. Ровеньки, Ворошиловградської області на посаді інспектора;

- з 18.11.1987 по 21.05.1988 Ясенівський завод телевузлів, на посаді монтажник радіоелектронної апаратури;

- з 30.08.1988 по 21.11.1989 "Шахта імені М.В.Фрунзе" ДП "Ровенькиантрацит" на посаді інструктора-методиста;

- з 22.11.1989 по 10.01.1993 Профком "Шахта імені М.В.Фрунзе" на посаді завідувач спортспоруди;

- з 11.01.1993 по 09.07.1999 Ясенівська селищна рада на посаді бухгалтер;

- з 16.12.1999 по 09.12.2000 Виплата допомоги по безробіттю, Ровеньковський центр зайнятості;

- з 06.06.2001-08.10.2001 Виплата матеріальної допомоги у період професійної підготовки (перепідготовки, підвищення кваліфікації), Ровеньковський центр зайнятості.

Вказані записи щодо прийняття, переведення та звільнення з роботи, які містяться у вказаній трудовій книжці містять номер та дату наказу на підставі яких такі бути внесені, засвідчені підписом особи, яка здійснила такий запис та скріплені печаткою відповідного підприємства.

При цьому, підставою для відмови відповідача у зарахуванні позивачу до страхового стажу спірних періодів роботи, відповідачем визначено, зокрема відсутність печатки на титульному аркуші трудової книжки, у зв`язку з чим пенсійним органом не враховано до страхового стажу позивача, періодів її роботи згідно записів у трудовій книжці. Крім того, відповідач вказав на те, що в довідках, наданих позивачем на підтвердження страхового стажу, наявна невідповідність запису по-батькові паспортним даним, у зв`язку з чим такі документи не є належним доказом підтвердження страхового стажу.

При цьому, суд звертає увагу на те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку № 637 відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Також, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача з момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано "Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому Суд звертає увагу на те, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку запису у трудовій книжці про спірні періоди роботи позивача не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Враховуючи, що записами у трудовій книжці підтверджено спірні періоди роботи позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача включити ці періоди у трудовий стаж позивача, оскільки відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

При цьому, суд виходить з того, що лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, зважаючи на що, підлягають відхиленню посилання пенсійного органу на невідповідність, в інших документах, наданих позивачем для підтвердження свого страхового стажу, по-батькові паспортним даним, оскільки наявність у позивача трудового стажу підтверджується трудовою книжкою.

Враховуючи, що зібраними по справі доказами підтверджено, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 досягла віку 56 років, є особою з інвалідністю ІІ групи, має страховий стаж понад 14 років, суд дійшов висновку про протиправність рішення від 23.07.2020№2600-0314-8/101662 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності та наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи згідно трудової книжки з 15.08.1983 по 18.09.1984; з 18.09.1984 по 08.09.1986; з 22.10.1986 по 07.04.1987; з 07.05.1987 по 09.10.1987; з 18.11.1987 по 21.05.1988,- з 30.08.1988 по 21.11.1989; з 22.11.1989 по 10.01.1993; з 11.01.1993 по 09.07.1999; з 16.12.1999 по 08.10.2001 до загального стажу роботи позивача та призначити її пенсію по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 03.07.2020.

Враховуючи вищенаведене, Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (довідка від 23.06.2020 серія 12 ААБ №439311), сторонами не надано інших доказів понесення судових витрат, такі витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.07.2020№2600-0314-8/101662 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 15.08.1983 по 18.09.1984; з 18.09.1984 по 08.09.1986; з 22.10.1986 по 07.04.1987; з 07.05.1987 по 09.10.1987; з 18.11.1987 по 21.05.1988, з 30.08.1988 по 21.11.1989; з 22.11.1989 по 10.01.1993; з 11.01.1993 по 09.07.1999; з 16.12.1999 по 08.10.2001 до загального стажу роботи та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 03.07.2020.

Судові витрати присудженню та розподілу не підлягають.

Позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.А. Донець