Справа № 160/4764/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2021 року Справа № 160/4764/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Царікової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, відмови, зобов`язання вчинити певні дії, -
30.03.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні за період з 03.09.2019 року;
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 щодо виплати грошового забезпечення за липень, серпень, 2019 року в сумі 16 067,04 грн.;
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто, з розрахунку середнього грошового забезпечення за останні два календарні місяці відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку з 03.09.2019 по день фактичного розрахунку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.
05.04.2021 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення строку та доказів на їх підтвердження щодо існування дійсних, істотних обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутися до суду із означеним позовом.
29.04.2021 представник ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із клопотанням про поновлення пропущеного строку для звернення до суду.
19.05.2021 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з означеним позовом. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.
16.07.2021 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у цій справі, суд перейшов зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи №160/4764/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12 серпня 2021 року о 10:30. Останнє судове засідання відбулося 22.10.2021 року.
У судове засідання 22.10.2021 представник позивача не з`явився, надав до суду заяву від 22.10.2021 про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача у судове засідання 22.10.2021 теж не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, що підтверджується наявними матеріалами справи.
Згідно із ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач в період з 20.01.2018 по 15.02.2019 та з 01.07.2019 по 02.09.2019 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . За період з 01.07.2019 по 02.09.2019 позивач зазначає, що грошове забезпечення не отримував та виплати при звільненні також не отримував. Окрім того, позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки при звільненні. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 №141 від 17.05.2016 року ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №47 від 15.02.2019 року ОСОБА_1 було виведено у розпорядження, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №195 від 02.07.2019 року ОСОБА_1 повернуто з розпорядження, у зв`язку з повернення з самовільного залишення військової частини.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №259 від 02.09.2019 року ОСОБА_1 був виключений із списків військової частини.
Підставою для звернення до суду з означеним позовом стало не нарахування та не виплата позивачу грошового забезпечення за липень та серпень 2019 року, належних сум при звільненні та середнього заробітку за час затримки при звільненні.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частинами 1- 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.3 ст.24 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пп.«а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) у зв`язку із закінченням строку контракту.
Згідно довідки про доходи № 858/ФЕС від 07.09.2021 ОСОБА_1 за липень та серпень 2019 року отримав дохід у розмірі 6 965,92 грн. та 7 486,05 грн., відповідно.
Відповідно до довідки №859 від 07.09.2021 при звільненні ОСОБА_1 нараховано:
- 44,66 грн. оклад за військовим званням;
- 188,00 грн. посадовий оклад;
- 69,80 грн. надбавка за вислугу років;
- 196,60 грн. НОПС;
- 231,24 грн. премія;
- 6,89 грн. індексація;
- 2921,24 грн. грошову компенсацію за 8 діб невикористаної щорічної відпустки за 2019 рік.
Однак, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів, які б підтвердили факт виплати грошового забезпечення за липень та серпень 2019 року та належних сум при звільненні ОСОБА_1 .
В свою чергу, суд критично ставиться до картки особового рахунку працівника за 2019 рік як до доказу, який підтверджує факт виплати вказаного грошового забезпечення позивача та належних сум при звільненні, оскільки вказана картка не підтверджує фактичного зарахування коштів на банківський рахунок позивача.
Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на зазначене, враховуючи той факт, що відповідачем не підтверджено належними доказами факт виплати позивачу грошового забезпечення за липень та серпень 2019 року та виплати належних сум при звільненні, суд доходить висновку про визнання бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за липень та серпень 2019 року та належних сум при звільненні протиправною.
У свою чергу, згідно з довідкою про доходи № 858/ФЕС від 07.09.2021 ОСОБА_1 за липень та серпень 2019 року отримав дохід у розмірі 6 965,92 грн. та 7 486,05 грн., відповідно.
Отже, сукупний дохід позивача за липень та серпень 2019 року становить 14 451,97 грн.
Щодо вимоги позивача про визнання протиправною відмови у виплаті вказаного грошового забезпечення, суд зазначає таке.
Позивачем до позовної заяви не наданого жодного доказу на підтвердження факту звернення позивача до відповідача із заявою про виплату грошового забезпечення, а також не надано жодного документа, з якого можливо встановити, що відповідачем відмовлено позивачу у вказаній виплаті.
Отже, дана вимога позивача є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
У свою чергу, з огляду на те, що суд дійшов висновку про визнання бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за липень та серпень 2019 року та належних сум при звільненні протиправною, належним способом захисту позивача є зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошове забезпечення за липень та серпень 2019 року у розмірі 14 451,97 грн. та належні суми, які підлягали виплаті позивачу при звільненні у розмірі 14 613,08 грн., з відрахуванням усіх необхідних податків та зборів.
Надаючи правову оцінку позовним вимогам про визнання протиправною відмови відповідача щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та зобов`язання нарахувати вказаний середній заробіток, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 47 Кодексу Законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно ст. 117 Кодексу Законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно з вимогами ст. ст. 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають тільки порушені права, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому.
В спірних правовідносинах позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.
Втім, суд зауважує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, з огляду на те, що позивачу грошове забезпечення за липень та серпень 2019 року та належні суми при звільненні не виплачено, позовні вимоги про визнання протиправною відмови щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та зобов`язання нарахувати середній заробіток є передчасними, відтак не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини справи, проаналізувавши чинне законодавство України, дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Керуючись ст. 77, 78, 241-246, 256, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій, відмови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за липень та серпень 2019 року у розмірі 14 451,97 грн.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 належних сум, які підлягали виплаті при звільненні у розмірі 14 613,08 грн.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за липень та серпень 2019 року у розмірі 14 451,97 грн., з відрахуванням усіх податків та зборів.
У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 22 жовтня 2021 року.

Суддя О.В. Царікова