Справа № 460/1580/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2021 року м. РівнеСправа №460/1580/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.О. Дорошенко, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач), у якому просить:

визнати протиправною відмову відповідача у підготовці та направленні подання до Управління Державної казначейської служби України в Костопільському районі для повернення помилково або надміру сплачених 6828,00 грн збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло;

зобов`язати відповідача підготувати та направити подання до Управління Державної казначейської служби України в Костопільському районі для повернення позивачу 6828,00 грн помилково або надміру сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна вперше згідно з квитанцією №17/310010 від 02.12.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.12.2020 позивачем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу було придбано квартиру вперше. При укладенні договору позивач сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 6828,00 грн. Вважає, що оскільки житло придбане вперше, то сплачений нею збір є помилково сплаченим. У зв`язку з чим позивач звернулася до відповідача з заявою щодо повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, проте отримала відмову у поверненні вказаних коштів. Позивач вважає таку відмову необґрунтованою та просить зобов`язати відповідача сформувати та подати до казначейського органу подання про повернення їй сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 6828,00 грн.

Ухвалою від 12.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк для подання суду відзиву.

Відповідач подав до суду відзив, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, звернув увагу суду на те, що діючим законодавством не визначено механізму повернення даного платежу управліннями Пенсійного фонду України. Відсутні не лише норми, які б врегулювали даний аспект, а й чіткий перелік документів, що підлягають аналізу для встановлення обґрунтованого висновку про факт первинного придбання нерухомості, що підтверджено Верховним Судом 20.02.2018 року при розгляді справи № 819/1730/17 (провадження №К/9901/404/17). У Пенсійному фонді України та його територіальних органів відсутня можливість встановити придбання квартир конкретною особою вперше, оскільки в України немає єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно. Крім того, позивачем не надано управлінню доказів звільнення її від обов`язку сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування. Звернув увагу, що після внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740, позивач мав надати нотаріусу документи, що підтверджують факт придбання житла вперше, а оскільки ним було здійснено сплату 1% збору на обов`язкове державне пенсійне забезпечення, відповідно, підтверджено, що квартиру вона придбала не вперше. Зазначив, що позивач на момент вчинення правочину володіла достатнім обсягом інформації для прийняття рішення щодо сплати даного збору чи відмови у такій, вважаючи, що її права порушено, мала можливість оскарження дій нотаріуса із подальшим зобов`язанням останнього зареєструвати договір купівлі-продажу без сплати збору. Проте, жодних дій по захисту своїх прав позивачем не вчинялося. Вважає, що позивач володіє нерухомим майном і придбання квартири не є первинним набуттям права власності, тож відсутні підстави для повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування при купівлі нерухомого майна у розмірі 1% від вартості нерухомості. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

02.12.2020 ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу №2805 було придбано квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Позивачем сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 6828,00 грн, отримувач: УК у Костоп.р-ні/ Костоп.р-н/24140500, що підтверджується копією квитанції від 02.12.2020 №17/310010 (а.с.8).

Факт придбання ОСОБА_1 вказаної квартири та реєстрацію за нею права власності на таку квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.12.2020 №235124333 (а.с.11-12).

01.02.2021 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області з заявою про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 6828,00 грн як особа, яка придбала житло вперше.

За результатами розгляду поданої заяви відповідач листом від 04.02.2021 за №1700-09-8/4357 відмовив позивачу у поверненні сплаченого збору з підстав неподання позивачем всіх необхідних документів (а.с.6-7).

Вважаючи відмову відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону №400/97-ВР, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Аналогічні за змістом норми передбачені пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі - Порядок №1740).

Таким чином, законодавець визначив, що громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 8 статті 2 Закону №400/97-ВР встановлено, що об`єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

26.09.2020 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» (далі - Постанова №866).

Відповідно до пункту 15-2 Порядку №1740 (в редакції Постанови №866), збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, зокрема, якщо:

б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);

г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Пункт 15-3 Порядку №1740 (в редакції Постанови №866) передбачає, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.

Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах «в» і «г» пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з 26.09.2020 визначено механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше, та, відповідно, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла), не сплачує збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу.

Крім того, у наведених положеннях пункту 15-3 Порядку №1740 (в редакції Постанови №866) деталізовано зміст поняття «придбаває житло вперше», яке необхідно розуміти так, що фізична особа не має та не набувала права власності на житло, в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя. Тобто, виходячи з норм Порядку №1740 при вирішенні питання чи є операція купівлі-продажу житла об`єктом сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, термін «придбавання майна» треба використовувати як такий, що охоплює (включає) не лише оплатне набуття права власності на певний об`єкт, а і його приватизацію, успадкування, дарування та купівлю частки в спільному майні подружжі. Лише у разі відсутності наведених способів придбавання нерухомого майна, особа відповідно до пункту 15-2 Порядку №1740 не сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна.

Зі змісту Порядку №1740 вбачається, що з 26.09.2020 особа звільняється від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, якщо фізична особа подає нотаріусу:

- заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя);

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло;

- дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).

За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абзацу четвертого пункту 15-3 Порядку №1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

При цьому, суд зауважує, що у разі, коли особа не реалізувала право на подання документів, що посвідчують її право на звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна, під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, це не позбавляє її права на звернення до органу Пенсійного фонду із заявою щодо повернення помилково сплаченої суми збору.

Як встановлено судом, підставою для відмови у поверненні позивачу сплаченого збору слугувало неподання нею органу Пенсійного фонду всіх необхідних документів, визначених пунктом 15-2 Порядку №1740.

Оцінюючи наведені підстави для відмови, суд виходить із приписів ч.2 ст.77 КАС України, відповідно до яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно як єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єкти таких прав включає в себе відомості про зареєстровані речові права лише після 01.01.2013 та відсутній механізм перевірки про факт придбання майна до 01.01.2013, крім надання таких відомостей безпосередньо громадянином.

Однак надання таких відомостей не є обов`язком громадянина, у тому числі позивача, оскільки у цій справі тягар доказування покладений на суб`єкта владних повноважень.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Відтак, покликання на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 у справі №819/1498/17, від 31.01.2018 у справі №819/1667/17 та від 28.11.2018 у справі №813/1126/17, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Посилання відповідача на те, що наведена судова практика стосується спірних правовідносин до внесення змін у Порядок №1740, відхиляється судом, оскільки у цій постанові Верховного Суду надано правовий висновок щодо правових наслідків у разі відсутності механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше, які змін не зазнали.

Суд встановив, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01.10.2021 №277612056, за ОСОБА_1 не зареєстровано будь-яких операцій з придбання нерухомого майна, окрім придбання квартири за АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.12.2020 №2805 (а.с.33-34).

За змістом довідки виконавчого комітету Костопільської міської ради від 19.03.2021 №3605/02-16 (а.с.27), а також довідки АТ «Ощадбанк» від 22.03.2021 №7 (а.с.28), ОСОБА_1 за місцем реєстрації м. Костопіль участі у приватизації житла не приймала, в списках на приватизацію житла внесена за №352, однак приватизаційний сертифікат не використала.

Відтак, судом не встановлено обставин, які свідчили б про те, що позивач приватизовувала, успадковувала, отримувала в дар чи купувала інше житло.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання нею житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за позивачем будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у неї права на звільнення від сплати збору, відповідач не надав.

Відтак, доводи позивача щодо наявності у неї права на повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 6828,00 грн за придбання вперше нерухомого майна (квартири) є обґрунтованими та відповідають обставинам судової справи.

Суд вважає необхідним звернути увагу відповідача на те, що Порядок сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740, зі змінами, не регламентує порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів. Буквальний зміст останнього абзацу пункту 15-3 цього Порядку згідно з Постановою КМ № 866 від 23.09.2020, вказує, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах "в" і "г" пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Отже, вказані правові норми підлягають застосуванню під час нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а не під час вирішення заяви особи, яка такий збір сплатила, однак в подальшому звернулася до органу Пенсійного фонду з заявою про повернення такого збору як помилково сплаченого.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №787).

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я головного управління Казначейства, або поштовим переказом через підприємства поштового зв`язку, вказані у заяві платника (його довіреної особи).

Відповідно до пункту 5 глави 1 Порядку №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Пунктом 10 Порядку №787 встановлено, що заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Платник подає до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства заяву та подання, дати складання яких не перевищують 30 календарних днів, з урахуванням норм статті 253 та частини другої статті 255 Цивільного кодексу України.

Пунктом 12 Порядку №787 передбачено, що Головні управління Казначейства, Казначейство здійснюють процедури із забезпечення виконання документів, зазначених у пунктах 5 та 6 цього розділу, в такому порядку:

1) за наявності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями головні управління Казначейства, Казначейство протягом п`яти робочих днів з дня отримання заяви та подання (висновку, повідомлення) перераховують кошти на рахунок одержувача одноразово на загальну суму або частковими сумами;

2) у разі недостатності або відсутності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями для здійснення повернення або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, головні управління Казначейства не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня отримання заяви та подання (висновку, повідомлення) надсилають звернення для підкріплення коштами цих рахунків:

за платежами, що належать державному бюджету, - до Казначейства;

за платежами, що належать місцевим бюджетам, - до відповідних місцевих фінансових органів;

за частиною платежу, що перерахована до відповідного фонду загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, - до відповідного органу цього фонду.

Тобто, положеннями Порядку №787 визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті (податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів) здійснюється органами Державної казначейської служби України за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, яке подається платником таких платежів із відповідною заявою про повернення коштів з бюджету, складеної у довільній формі, із зазначенням обов`язкової інформації, зазначеної в абз.8 п.5 Порядку №787, дати складання яких не перевищують 30 календарних днів.

Як встановлено судом, отримувачем коштів в сумі 6828,00 грн, сплачених позивачем на підставі квитанції від 02.12.2020 №17/310010, є УК у Костопільському р-ні/Костопільський р-н/24140500.

Згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету", контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 "Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна" покладено на Пенсійний фонд України.

Відтак, органом, що контролює справляння надходжень бюджету збору на обов`язкове державне пенсійне страхування при купівлі нерухомого майна у розмірі 1% від вартості нерухомості, є виключно органи Пенсійного фонду.

Оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.08.2019 у справі №372/1350/17, від 14.05.2019 у справі №813/1514/17, від 27.06.2018 у справі №819/1343/17, від 04.04.2019 у справі №819/1553/17 та від 03.07.2018 у справі №819/33/17, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень (дій, бездіяльності) суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправність поведінки суб`єкта владних повноважень, яка виразилась у відмові повернути позивачу безпідставно сплачені кошти в сумі 6828,00 грн з операції купівлі-продажу нерухомого майна.

Порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача сформувати подання на повернення ОСОБА_1 помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету, щодо повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, сплаченого згідно з квитанцією від 02.12.2020 №17/310010 в сумі 6828,00 грн.

Водночас, позовна вимога про зобов`язання відповідача подати таке подання до органу казначейської служби не підлягає задоволенню, оскільки положеннями Порядку №787 визначено, що таке подання подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України суд присуджує на користь позивача понесені ним судові пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028; ) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо формування подання на повернення ОСОБА_1 помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету, щодо повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, сплаченого згідно з квитанцією від 2 грудня 2020 року №17/310010 в сумі 6828,00 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області сформувати подання на повернення ОСОБА_1 помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету, щодо повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, сплаченого згідно з квитанцією від 2 грудня 2020 року №17/310010 в сумі 6828,00 грн.

У задоволенні решти позовної вимоги відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028; ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605,33 грн (шістсот п`ять гривень 33 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2021 року.

Суддя Н.О. Дорошенко