Справа № 320/11972/20
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 року № 320/11972/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в місті Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася гр. ОСОБА_1 з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ у Київській області від 04.08.2020 № 49 про відмову в призначенні їй пенсії із зниженням пенсійного віку;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області призначити їй пенсію із зниженням пенсійного віку з дня звернення із заявою на підставі пункту 3 статті 115 розділу XIV Закону України " Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На обґрунтування позову позивачка зазначила, що є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який визнаний інвалідом з дитинства, відтак має право на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку як така, яка має трудовий стаж більше 15 років на підставі статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне державне страхування". Вказала, що враховуючи викладені обставини, у жовтні 2019 року звернулася до відповідача із заявою при призначення пенсії на підставі статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне державне страхування". Проте, відповідач відмовив їй у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що не надані документи на підтвердження факту виникнення інвалідності у дитини до досягнення нею 6-річного віку.

Вказану відмову позивачка вважає протиправною та такою, що порушує її право на соціальних захист, зокрема, на отримання пенсійних виплат.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

На підставі ст. ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.10.1989 НОМЕР_2.

Як слідує з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 , 26.10.1990 ОСОБА_2 потрапив до лікарні з переломом лівого бедра, в період з 20.01.1992 по 19.02.1992 перебував на лікуванні з переломом правого бедра, з 20.03.1992 по 29.09.1992 лікування продовжено, 20.07.1993 перебував на лікуванні з переломом лівої гомілки, 02.08.1993 перелом п/з в/п кістки, 16.12.1996 перелом правої кістки в типовому місці.

Із записів травматолога від 11.09.1997 слідує, що 14.09.1993 проведена консультація в Київському НДІ ортопедії, діагноз: недосконалий остеогенез, рекомендовано утримуватися від фізичних навантажень, Скеровується на ЦЛКК для звільнення від занять фізкультурою.

Крім того, із виписки Українського науково-дослідного Інституту травматології та ортопедії від 02.06.1999 слідує, що ОСОБА_2 хворіє з народження, в 1990 році перелом н/з бедра зі зміщенням. Потім перелом ліктьової кістки. Останній перелом кісток колін. 01.09.1993 консультувався у лікаря ОСОБА_4 , діагноз - недосконалий остеогенез.

Як слідує з довідки ДУ «Інституту травматології та ортопедії НАМН України від 01.07.2020 ОСОБА_2 знаходиться на диспансерному нагляді ДУ УТОНА МН України та є інвалідом з дитинства.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК № 359234 та посвідчення УПСЗН серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є інвалідом дитинства.

Довідкою Яготинської ЛКК від 30.07.2020 № 73 підтверджено, що ОСОБА_2 являється інвалідом з дитинства з 21.09.2005 у зв`язку з багаточисленними переломами, що зрослися, кісток верхніх та нижніх кінцівок на фоні недосконалого остеогенезу.

Позивачка 29.07.2020, досягнувши 50-річного віку, звернулася до ГУ ПФУ у Київській області із заявою на призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, з доданими документами.

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 04.08.2020 № 49 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства. Відмовляючи у призначенні позивачці пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, що висновок ЛКК про те, що хворий міг бути визнаний дитиною - інвалідом до досягнення 6-річного віку не надано. Також відповідач зазначив, що загальний стаж заявниці складає: 22 роки 01 місяців 18 днів.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом закріплене у статті 46 Конституції України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із статтею 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Аналогічні приписи містяться і у частині першій статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно із якими жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Отже, із аналізу пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV та частини першої статті 17 Закону №1788-XII слідує, що право на призначення дострокової пенсії мають матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку та восьмирічного віку. До осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

При призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть (пункт 2.17 Порядку № 22-1).

Згідно із пунктом 2.18 Порядку № 22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Отже, з наведених норм права слідує, що законом не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років, також не передбачена вимога для призначення пенсії, як обов`язковість визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку. У законі визначена лише вимога про виховання такої дитини до шести років.

Також відповідно до підпункту 5 пункту 2.1. Постанови № 22-1, у якості документів, які необхідно додати до заяви про призначення пенсії визначено лише документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом.

Докази наявності медичних показань для визнання особою з інвалідністю з дитинства до досягнення шестирічного віку вказаним пунктом не вимагаються.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2019 року в справі №216/2437/16-а (№К/9901/20559/18) та від 31 липня 2018 року в справі №501/2838/16-а (№К/9901/23238/18).

Судом встановлено, що позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла 50-ти річного віку, має загальний страховий стаж роботи 22 роки 01 місяць 18 днів, є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підтвердження факту визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою з інвалідністю з дитинства позивачкою надано документи: довідку МСЕК від 22.09.2012, посвідчення серії НОМЕР_1 від 08.11.2010, консультативну довідку ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 01.07.2020, довідку Яготинської ЛКК від 30.07.2020, виписку з історії хвороби № 407317, індивідуальну програму реабілітації інваліда № 51 від 05.12.2012.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 виховувавсся матір`ю до шестирічного віку.

Отже, позивачка є матір`ю особи з інвалідністю з дитинства, виховувала дитину до шестирічного віку, досягла 50 років та має не менше 15 років страхового стажу, що є підставою для призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV.

За таких підстав, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позов у відповідній частині - задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як матері особи з інвалідністю з дитинства, з 20.07.2020 .

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Вирішуючи питання про наявність у діях відповідача дискреційних повноважень при вирішенні питання про призначення дострокової пенсії, суд зазначає, що законом чітко визначена послідовність дій відповідача при призначенні особі дострокової пенсії, як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку, після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років, а отже при дотриманні всіх перерахованих умов відповідач зобов`язаний призначити особі дострокову пенсію.

З урахуванням тієї обставини, що судом встановлено факт неправомірної відмови позивачці у призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства та наявність підстав для призначення такої пенсії позивачці, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, у зв`язку з чим повний та ефективний захист порушеного права позивача потребує зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити позивачці дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, як матері особи з інвалідністю з дитинства, з 29.07.2020.

Щодо дати призначення пенсії позивачу, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У пункті 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до відповідача із відповідною заявою про призначення пенсії 27.09.2020.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачкою був сплачено судовий збір у розмірі 1682, 00 грн, що підтверджується квитанцією від 17.11.2020 № 29978, який підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Київської області від 04.08.2020 № 49 про відмову в призначенні гр. ОСОБА_1 пенсії із зниженням пенсійного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як матері особи з інвалідністю з дитинства, з 29.07.2020 року.

Стягнути на користь гр. ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1682 (одна тисяча шістсот вісімдесят два) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.