Справа № 440/8764/21
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/8764/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/8764/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

03.08.2021 ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі - відповідач, ГУПФ в Запорізькій області) , в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21.07.2021 №61, зобов`язавши ГУПФ в Запорізькій області призначити їй дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 13.07.2021.
В якості підстави для звернення до суду заявниця вказує на протиправну, як на її думку, поведінку відповідача, що полягає у неналежній оцінці фактичних обставин, які надають право позивачу на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
У наданому до суду 02.09.2021 відзиві на позов представник ГУПФ в Запорізькій області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивує посиланням на те, що Управління не є уповноваженим пенсійним органом на призначення пенсії ОСОБА_1 , яка проживає (зареєстрована) на території, що обслуговується ГУПФ в Полтавській області. Вказує на правомірність оскаржуваного рішення з огляду на відсутність підстав для призначення позивачу дострокової пенсії за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки позивач при зверненні не подала жодного документу на підтвердження статусу військовослужбовця у її померлого чоловіка (а.с. 36-37).
Ухвалою суду від 11.10.2021 до участі у справі залучено ГУПФ в Полтавській області у статусі другого відповідача.
У відзиві на позов ГУПФ в Полтавській області вказує на правомірність рішення ГУПФ в Запорізькій області з огляду на те, що чоловік позивача не відносився до числа військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, а також не належав до числа резервістів і військовозобов`язаних, яким було надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с. 68-69).
Розгляд справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 (у дівоцтві - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14), перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 10.08.1990, що підтверджується відміткою у паспорті ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданому Автозаводським РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області 07.06.1996 (а.с. 14-15), та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Автозаводським РВВС Полтавської області 18.09.1990 (а.с. 19).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 27.11.1992 №1303 (а.с. 16), військового квитка серії НОМЕР_4 (а.с. 13-15) та довідки військової частини НОМЕР_5 від вересня 1986 року №336 (а.с. 42) ОСОБА_3 у період з 01.06.1986 по 03.08.1986 знаходився на військових зборах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини НОМЕР_3 .
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_6 , виданим Полтавською обласною державною адміністрацією 15.04.1993 (а.с. 46), ОСОБА_3 надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорії 2).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 08.06.2000 (а.с. 59) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 08.06.2000 Відділом реєстрації актів громадянського стану Кременчуцької міської ради Полтавської області зроблено відповідний актовий запис №1444.
Згідно з експертним висновком Харківської міжвідомчої експертної комісії на засіданні №346 від 21.06.2000 (а.с. 47) захворювання, що призвело до смерті, пов`язано з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Позивач, ОСОБА_1 , має статус дружини померлого громадянина з числа учасників (ліквідаторів, потерпілих) категорії 2 "А", смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_8 , виданим Полтавською обласною державною адміністрацією 05.03.2002 (а.с. 48) та має право на пільги і компенсації, передбачені статтею 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с. 48).
13.07.2021 ОСОБА_1 звернулася до ГУПФ в Полтавській області із заявою про призначення їй пенсії за віком (а.с. 49).
Рішенням ГУПФ в Запорізькій області №61 від 21.07.2021 (а.с. 51) відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки годувальник не відносився до числа військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, а також не належав до числа резервістів і військовозобов`язаних, яким було надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Не погодившись із правомірністю мотивів відмови, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (надалі Закон №1058-IV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
При цьому пунктом 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV встановлено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Зі змісту наведеної норми слідує, що право на призначення дострокової пенсії за віком має дружина, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення із служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, - після досягнення нею - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 (надалі Закон № 796-XII).
Згідно зі статтею 10 Закону № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Примітка вказаної статті визначає, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 17.04.2018 у справі №257/1063/17, від 31.07.2018 у справі №636/2287/17 та від 11.09.2018 у справі № 211/121/17-а(2-а/211/57/17), можливість отримання права на призначення дострокової пенсії за віком, зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.
Положення наведених норм та правовий висновок Верховного Суду дають підстави стверджувати, що право на призначення дострокової пенсії за віком має у тому числі і дружина померлої військовозобов`язаної особи, яка належить до категорії військовослужбовців.
У період перебування ОСОБА_3 на військових зборах діяв Закон СРСР "Про загальний військовий обов`язок " від 12.07.1967.
Відповідно до статей 5, 6 цього Закону військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.
За правилами статей 7-9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.
Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни встановлює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25.03.1992.
Відповідно до частини дев`ятої статті 1 вказаного Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
За приписом частини першої статті 16 Закону України "Про Збройні Сили України" №1934-XII від 06.12.1991 держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).
Проаналізувавши вказані норми, Верховний Суд України у постанові від 11.09.2018 у справі №211/121/17-а (2-а/211/57/17) дійшов висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.
Наданими позивачем до матеріалів справи доказами підтверджуються ті обставини, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у шлюбі з померлим ОСОБА_3 , який приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини НОМЕР_3 , захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не взяла повторний шлюб, а також звернулася із заявою про призначення пенсії від 13.07.2021 у віці 51 повних років, а тому досягла пенсійного віку, встановленого пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та має страховий стаж не менше 20 років.
Отже, ОСОБА_1 має право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як дружина військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення ГУПФ в Запорізькій області від 21.07.2021 №61 прийнято без належної оцінки обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення суд визнає протиправним та скасовує у зв`язку з цим.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, встановленого пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то вона має право на призначення пенсії з дня її звернення до територіального органу пенсійного фонду, тобто з 13.07.2021.
З урахуванням того, що позивач проживає на території, яка обслуговується ГУПФ в Полтавській області, у зв`язку з чим ГУПФ в Запорізькій області не наділене повноваженнями щодо призначення пенсії такій особі, а лише уповноважене на розгляд конкретної заяви про призначення пенсії відповідно до Порядку №22-1, то обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати саме ГУПФ в Полтавській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 13.07.2021.
Відтак заявлений позов суд визнає обґрунтованим, у зв`язку з чим такий належить задовольнити в частині вимог щодо скасування протиправного рішення, проте відмовити в частині вимог щодо зобов`язання вчинити дії адресованих неналежному відповідачеві.
Тож позов належить задовольнити частково.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з частковим задоволенням позову суд присуджує позивачеві половину понесених ним судових витрат, що пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 454,00 грн, які слід стягнути з відповідача, який першим допустив порушення прав позивача.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №61 від 21.07.2021.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 13.07.2021.
В решті вимог - позов залишити без задоволення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) частину судових витрат, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 454 (чотириста п`тдесят чотири) грн 00 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун