Справа № 300/3873/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 300/3873/20 пров. № А/857/16491/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Хабазня Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року, прийняте суддею Шумеєм М.В. у о 12 годині 48 хвилині м.Івано - Франківську, повний текст складено 26.07.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (надалі - відповідач, ГУНП України в Івано-Франківській області) про визнання протиправними та скасування наказів №1532 від 19.11.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУНП в Івано Франківській області»; №376 о/с від 23.11.2020 року «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за підпунктом 6 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), поновлення на посаді старшого інспектора відділу інспекції з особового складу ГУНП в Івано Франківській області або на іншій, рівнозначній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року задоволено позов.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що підставою для звільнення позивача слугувало вчинення ним адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130, 124, КУпАП, а також не дотримання норм етичної поведінки поліцейських під час спілкування з громадянами, що призвело до підриву авторитету органів поліції, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення. Однак, судовими рішеннями спростовано факти вчинення позивачем адміністративних правопорушень, які стали підставою його звільнення.

Відповідач при застосуванні крайнього заходу як звільнення обмежився лише загальними поясненнями на вчинення адміністративних правопорушень, як спростовано судом. Разом з тим, з особової справи вбачається позитивна характеристика позивача, відсутніть будь яких дисциплінарних стягнень.

Маються покликання на норми матеріального права і рішення Європейського суду з прав людини.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУНП України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.09.2021 року №824/227/17-а; від 25.04.2019 року у справі №824/739/16-а, де зазначено, що суд має досліджувати докази і сам кваліфікувати поведінку особи, яка ставить питання про поновлення на роботі.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2019 року у справі №824/739/16-а зробив висновок про те, що непритягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення певних дій не є тотожним із застосуванням дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, несумісних із проходженням служби.

Судами має бути надана оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а не питання наявності чи відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного проступку (постанова Верховного Суду від 06.04.2021 року у справі №420/3659/19).

Судом взято до уваги постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, проте, жодним чином не досліджено та не спростовано факти порушення ним службової дисципліни, не надана оцінка доказам, здобутим під час службового розслідування. Крім того, не враховано, що свідки, з ДТП потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повністю змінили показання і за цим фактом проводиться досудове розслідування.

Судом не надано аналізу обставинам ігнорування позивача пройти освідування, негідної поведінки, надання ним неправдивих даних про місце праці і проживання, а також інформації про те, хто перебував за кермом транспортного засобу, що вчинив ДТП.

Підставою звільнення не було фактичне притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а порушення ним вимог пп. «б» «д» п.2.3, п.2.5, пп. «д» п.2.10 розділу II, п.12.1 розділу XII, п.13.1 розділу XIII Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, пп.1, 2 п.5 ст.14, пп.4 п.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-ХІІ, п.1, 2 ч.1; ч.3 ст.18, ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII, п.1, 2, 4, 6 п.3 ст.1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII та пп.2 п.1, п.2 розділу І, пп.1, 2 п.1 розділу II та п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179.

Крім того, згідно із Посадовою інструкцією позивача, він сам проводить службові розслідування, а тому має бути взірцем.

Не вивчались судом записи із нагрудних камер поліцейських та не надано їм оцінки. Не надано також аналізу поясненням безпосереднього керівника ОСОБА_1 ОСОБА_4 .

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує щодо доводів апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Наводить обґрунтування, аналогічне мотивам судового рішення.

У судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Клопотання представника позивача відхилено із-за того, що позивач сам не позбавлений був можливості прибути, а надана консультативна довідка його представника стосується 16.11.2021 року, коли розгляд справи проводиться 17.11.2021 року. Причому явка учасників не є обов`язковою для суду апеляційної інстанції та є достатньо матеріалів для прийняття судового рішення у їх відсутності.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з листопада 2015 року прийнятий на службу в Національну поліцію на посаду старшого інспектора відділу інспекції з особового складу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

ОСОБА_1 - старший інспектор відділу інспекції з особового складу ГУ НП в Івано-Франківській області наказом за №1532 від 19.11.2020 року притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України.

Наказом по особову складу ГУНП в Івано-Франківській області №376 о/с від 23.11.2020 року на підставі підпункту 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (а.с.9).

Постановою Івано-Франківського міського суду від 11.01.2021 року провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили 22.01.2021 року.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 25.01.2021 року провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили 05.02.2021 року.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 18 Закону № 580-VІІІ передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктом 4 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно частинам першої та другої статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до частини першої статті 16 Дисциплінарного статуту, службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 року № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил установлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.

Пунктами 3 та 4 Розділу IV Правил передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є поведінка останнього в якості поліцейського, що мала місце 26.10.2020 року коли відносно нього складено протоколи про адміністративне правопорушення за вчинений проступок, який полягав у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за частиною першою статті 130 КУпАП, а також у не дотриманні безпечної дистанції руху, не оціненню дорожньої обстановки, що призвело до зіткнення з іншим автомобілем, який рухався попереду у попутному напрямку, за статтею 124 КУпАП.

Так, надаючи оцінку аргументам позивача, покладеним в основу адміністративного позову, про необґрунтованість оскаржуваних наказів відповідача, з огляду на відсутність судових рішень, яким би підтверджувались обставини, що ставляться йому в провину, колегія суддів зазначає, що хоча вказані накази і винесені на підставі відомостей службового розслідування, які встановлені під час складення на позивача адміністративних протоколів за частиною першою статті 130 КУпАП та ст.124 КУпАП, однак ґрунтуються на самостійних правових підставах та висновках.

Звільнення позивача на підставі висновку службового розслідування, яким установлено у його діях склад дисциплінарного проступку, є самостійною підставою для застосування до останнього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та не залежить від наявності чи відсутності вини у його діях з приводу порушення Правил дорожнього руху.

Верховним Судом сформовано усталену практику, відповідно до якої вчинення працівником поліції діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Підстави притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за наслідками службового розслідування, яким встановлено склад дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни та порушення Присяги поліцейського.

Підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень є вчинення дій, що порушують службову дисципліну. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого прямий начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, зокрема, в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

У свою чергу, адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад саме дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи, або іншого виду юридичної відповідальності. Адміністративний суд під час розгляду справи на підставі встановлених ним обставин повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 160/6819/19.

При цьому, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, однак не дисциплінарного проступку. Окрім того, слід зазначити, що відсутність кримінального або адміністративного притягнення до відповідальності позивача не спростовує наявності в діях позивача дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосовувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, який входить до його компетенції.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі №520/10268/19, від 06 березня 2019 року у справі № 816/1534/16, від 17 липня 2019 року у справі № 806/2555/17 і підстави для відступлення від неї відсутні.

Аналіз змісту висновку службового розслідування, який став підставою для винесення оспорюваних у цій справі наказів ГУ НП в Івано Франківській області, дозволяє дійти висновку, що результати цього службового розслідування ґрунтуються на самостійних правових підставах, заснованих на дослідженні службової документації та відібраних поясненнях працівників поліції, причетних до досліджуваних подій. Зокрема, у протоколі №ДПР 18 №101906 від 26.10.2020 року, складеному відносно позивача за ч.1 ст.130 КУпАП у графі «місце роботи» останній, проявивши нещирість вказав, що тимчасово не працює» (відеозапис файла - 00:15 секунда), тобто про те, що він є працівником ГУ НП в Івано Франківській області присутніх правоохоронців не повідомив.

Крім того, ОСОБА_1 вказав неправдиві відомості щодо своїх анкетних даних у частині місця проживання, вказавши, що проживає у АДРЕСА_1 , хоча насправді проживає у АДРЕСА_1 . Як факт підтвердження своєї адреси позивач у схемі ДТП підписався, засвідчивши її правдивість.

Опитані працівники УПП в Івано Франківській області, зокрема, ОСОБА_5 вказала, що у водія ОСОБА_1 справді були видимі ознаки алкогольного сп`яніння, які супроводжувались характерним запахом алкоголю із ротової порожнини, нечіткою мовою та почервонінням обличчя. Крім того, зазначила, що потерпілі водії автомобілів марки SEAT LEON н.з. НОМЕР_1 та марки «Peugeot3008» н.з. НОМЕР_2 прямо вказали на винного водія автомобіля HYUNDAI SONATA, н.з. НОМЕР_3 , зокрема, наголосили, що «він намагається заперечити, що він водій, однак, це він їхав і він п`яний».

ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, що є окремою підставою для звільнення.

ОСОБА_4 , безпосередній начальник позивача, пояснив, що 26.10.2020 року о 18 годині 00 хвилин на його мобільний зателефонував майор поліції ОСОБА_1 та повідомив, що він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем, вчинив ДТП. Прибувши за адресою, він побачив позивача, який із зовнішнього вигляду перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Також ОСОБА_4 вказав, що у відповідності до посадових обов`язків ОСОБА_1 зобов`язаний особисто виявляти факти порушення службової дисципліни серед особового складу ГУНП, здійснювати гласні та негласні перевірки з питань дотримання законності, при цьому бути взірцем поведінки. За таких обставин, на останнього покладено підвищену відповідальність, а своїм пагубним вчинком ОСОБА_1 дискредитував звання поліцейського.

Суд звертає увагу на те, що позивач розуміючи винуватість своїх дій, усвідомлючи неминучість покарання щодо безальтернативного звільнення з органів Національної поліції України, оскільки його дії є неприпустимими для поліцейського і такими, що дискредитують його звання, з метою уникнення відповідальності, не повідомив про факт ДТП відразу, а в подальшому надав працівникам поліції неправдиві відомості щодо себе.

В даному випадку вина майора поліції ОСОБА_1 у вчиненні дисциплінарного проступку проявляється у прямому умислі, оскільки останній допускав настання несприятливих наслідків.

Суд наголошує, що в ході службового розслідування не встановлювалась наявність чи вісутність складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 , однак проводилось розслідування за фактом вчинення та доказування дисциплінарного проступку, при цьому правова оцінка вчинених адміністративних правопорушень на це не впливає.

Колегія суддів критично ставиться до пояснень потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначили, що водій мужчина автомобіля HYUNDAI SONATA, н.з. НОМЕР_3 , який вчинив ДТП виглядав нетверезим (був з підозрою на стан алкогольного сп`яніння), оскільки зазначені особи повністю змінили свої покази, і за цим фактом проводиться досудове розслідування.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що позивач своїми діями вчинив дисциплінарний проступок, що виразився у порушенні вимог пп. «б» «д» п.2.3, п.2.5, пп. «д» п.2.10 розділу II, п.12.1 розділу XII, п.13.1 розділу XIII Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, пп.1, 2 п.5 ст.14, пп.4 п.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-ХІІ, п.1, 2 ч.1; ч.3 ст.18, ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII, п.1, 2, 4, 6 п.3 ст.1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII та пп.2 п.1, п.2 розділу І, пп.1, 2 п.1 розділу II та п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179.

Європейський суд з прав людини зазначив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 12 січня 2012 року у справі «Горовенки та Бугара проти України» (Заяви №№ 36146/05 та 42418/05) п.38).

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, тобто судом в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. При цьому, наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення особи рядового і начальницького складу до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21 вересня 2018 року у справі №824/227/17-а.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області задовольнити.

Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року у справі №300/3873/20 та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 19.11.2021 року.