Справа № 120/2910/19-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2910/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух Віталій Михайлович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

22 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням суду від 17.10.2019 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром з 18.10.2018 року. В іншій частині позову відмовлено.

22.07.2021 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву про встановлення судового контролю, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправно, з листопада 2020 року, зменшено розмір нарахованої пенсії та обмежено її 10 розмірами мінімальної пенсії, а саме 17120 грн.

У відповідності до вимог ст. 311 КАС України, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, відповідачем з 18.10.2018 року на виконання рішення суду в даній справі було здійснено перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром.

У подальшому, з 01.11.2020 року Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області було переглянуто розмір пенсії позивача у відповідності до вимог абзацу 2 пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

З метою отримання роз`яснень щодо проведення нарахування пенсії на виконання рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром з урахуванням того, що пенсіонер є інвалідом війни 2 групи та отримує надбавку за особливі заслуги перед Україною, а саме чи проводиться в подальшому перерахунок пенсії у разі зміни прожиткового мінімуму відповідач звернувся до Пенсійного фонду України.

Листом від 23.10.2020 Пенсійним фондом України було надано відповідь на запит Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Відповідно до вказаного листа, у випадку, коли судом не визначено порядок проведення перерахунку пенсії, застосовуються норми законодавства, чинного на час, з якого проводиться перерахунок пенсії. На виконання рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що предметом судового розгляду в межах заявлених позовних вимог у справі №120/2910/19-а були дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження виплати сум пенсії позивача максимальним розміром саме з дня призначення пенсії позивача (18.10.2018) до моменту звернення позивача з позовною заявою до суду (12.09.2019).

Тобто, в межах адміністративної справи №120/2910/19-а судом не вирішувалось питання щодо дій відповідача при проведенні перерахунку пенсії позивачу у майбутньому, також і не визначалась кінцева дата до настання якої позивач мав би отримувати пенсію у розмірі 18159,23 грн. При цьому, відповідачем добровільно на виконання рішення суду від 17.10.2019 року здійснено перерахунок та виплату пенсії позивача з врахування висновків, наведених у вказаному рішенні.

Отже, приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. Водночас суд зауважив, що в разі незгоди з рішенням суб`єкта владних повноважень щодо здійснення обрахунку розміру його пенсії, позивач має право звернутись до суду із позовною заявою про оскарження цього рішення в загальному порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з статтею 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно з статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, що фактично узгоджується з ч.6 ст.245 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі №826/13079/15 від 24 вересня 2020 року.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем з 18.10.2018 року на виконання рішення суду в даній справі було здійснено перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром. Позивачу проведено перерахунок пенсії і розмір заборгованості становить 33445,31 грн, за період з 18.10.2018 по 17.11.2019.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно звернув увагу заявника, що предметом судового розгляду в межах заявлених позовних вимог у справі №120/2910/19-а були дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження виплати сум пенсії позивача максимальним розміром саме з дня призначення пенсії позивача (18.10.2018) до моменту звернення позивача з позовною заявою до суду (12.09.2019).

Таким чином колегія судів вважає, що відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів з метою виконання судового рішення № 120/2910/19-а.

Водночас, в межах адміністративної справи №120/2910/19-а судом не вирішувалось питання щодо дій відповідача при проведенні перерахунку пенсії позивачу у майбутньому, також і не визначалась кінцева дата до настання якої позивач мав би отримувати пенсію у розмірі 18159,23 грн.

Щодо доводів апелянта відносно протиправності висновків суду першої інстанції в частині проведенні перерахунку пенсії позивачу у майбутньому та застосування обмеження з 01.11.2020, колегія суддів зазначає наступне.

З 01 листопада 2020 року розмір пенсії позивача переглянуто пенсійним органом у відповідності до вимог абзацу 2 пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI.

Наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VІ норми є спеціальними, оскільки їх дія розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).

Судова колегія Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 24.06.2020 по справі № 580/234/19 зазначила, що положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону №3668- VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №3668-VІ, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Слід також звернути увагу, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-УІ встановлюють межі застосування норм інституту обмеження максимального розміру пенсії за колом осіб в момент набуття чинності Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи № 3668-VІ та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VІ).

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VІ, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Такий висновок зробив Верховний Суд у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в Постанові від 24.06.2020 у справі 580/234/19.

Стосовно доводів позивача про те, що здійснення перерахунку пенсії та нездійснення її виплати є доказом невиконання судового рішення колегія суддів зазначає, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. При цьому, як зазначалося вище, відповідачем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду.

При цьому, враховуючи відсутність у відповідача бюджетних асигнувань на виплату заборгованості за судовим рішенням, колегія суддів вважає, що невиплата нарахованої суми пенсії позивачу відбулася з підстав відсутності відповідного бюджетного фінансування, а отже відсутні підстави вважати допущення суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності у питанні виконання судового рішення.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Таким чином, проаналізувавши зазначені вище та інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують обставини дослідженні судом першої інстанції та висновки про відмову у задоволення заяви позивача, на основі наведених вище обставин.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.