Справа № 540/2182/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/2182/21
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі за позовом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

11 травня 2021 року Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (далі Військовий інститут) звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в сумі 11 400,74 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач відзначив, що між Військовим інститутом та ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі Контракт), який набрав чинності з 17.07.2019.

За умовами цього Контракту, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти.

Наказом ректора Національного університету «Одеська морська академія» від 24.03.2021 №390 відповідач відрахований з навчання за академічну неуспішність.

Наказом начальника Військового інституту від 09.04.2021 №69 відповідач виключений зі списків особового складу та цим же наказом останньому оголошено суму витрат до відшкодування, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі 11 400,74 грн.

У добровільному порядку вказані кошти ОСОБА_1 відшкодовувати відмовляється.

Тому, відповідно до ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі Порядок 964), Військовий інститут звернувся з даним позовом про стягнення відповідних коштів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов Військового інституту задоволено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, керуючись відповідними правовими висновками Верховного Суду, за аналізом фактичних обставин справи та законодавства, що регулює спірні правовідносини, дійшов висновку про обґрунтованість вимог Військового інституту, адже ОСОБА_1 не закінчив навчання у Військовому інституті, відрахований з нього за академічну неуспішність, а тому, відповідно до умов Контракту та ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Військовому інституті.

Станом на момент подання позовної заяви, належних та допустимих доказів на підтвердження сплати ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі у сумі 11 400,74 грн. суду не надано.

Щодо тверджень відповідача про те, що у нього відсутній обов`язок відшкодовувати витрати, пов`язані з його утриманням у закладі вищої освіти, як члена багатодітної сім`ї, суд зазначив про помилковість ототожнення поняття відшкодування витрат на утримання особи у вищому військовому навчальному закладі та оплати за навчання.

На думку суду, надання особі статусу «дитини з багатодітної сім`ї» та гарантії держави щодо забезпечення йому державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах, не звільняє від обов`язку відшкодовувати витрати держави, пов`язані з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту.

Відповідаючи на довід ОСОБА_1 , що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, позаяк витрати, пов`язані з утриманням курсанта можуть бути відшкодовані лише Міністерству оборони України, а не вищому навчальному закладу, суд першої інстанції, керуючись правовою позицію Верховного Суду з аналогічних питань акцентував увагу на тому, що сторонами контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України є позивач та відповідач. За таких умов, на думку суду, саме між Інститутом Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та ОСОБА_1 виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов Контракту, тому Військовий інститут правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, необґрунтоване поновлення процесуального строку звернення до суду, неправильного дослідження доказів, а також те, що позов подано особою, яка не має права підпису, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

- у задоволенні позову відмовити;

- позов залишити без розгляду;

- позов повернути особі, яка його подала.

Узагальнюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним зупинити увагу на таких обставинах, зазначених ОСОБА_1 , як підстави для задоволення його апеляції.

Насамперед, автор апеляційної скарги велику увагу приділяє тому, що витрати, пов`язані з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі є його грошовим забезпеченням (заробітною платою), яке не підлягає поверненню за жодних умов. Жодним нормативно-правовим актом, на його думку, не передбачено умов щодо можливого зворотного стягнення (відшкодування) сум грошового забезпечення військовослужбовця, у разі, якщо відповідні виплати нараховані правильно.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції звернути увагу на явну та очевидну суперечність приписів п.3 Порядку №964, де передбачено відшкодування фактичних витрат із грошового забезпечення приписам статті 43 Конституції України і статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», де передбачено загальне правило про оплатність будь якої роботи (служби) фізичної особи громадянина.

Скаржник, пояснюючи свою думку, вказує, що, у розумінні ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», навчання громадянина України у вищому навчальному військовому закладі є військовою службою і не виключає виконання завдань військової служби, котрі не мають жодного відношення до процесу навчання як такого, але спрямовані на забезпечення функціонування військової частини (військового формування, військового підрозділу).

Наступне на чому зупинив свою увагу скаржник це те, що він має статус дитини з багатодітної сім`ї.

За аналізом вимог статті 19 Закону України «Про охорону з дитинства», ОСОБА_1 доходить висновку, що він наділений правом на повне державне забезпечення в державних і комунальних навчальних закладах усіх рівнів, а також звільнений від плати за навчання в них.

Далі, скаржник, керуючись положеннями ч.4 ст.5 КАС України та п.2 Порядку №964, звертає увагу на пред`явлення позову неналежною особою, оскільки витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Отже, на думку скаржника, стягнення коштів на користь вищого навчального закладу не передбачено Порядком №964.

Наступним доводом апеляції є те, що наявні підстави для повернення апеляції, відповідно до вимог п.3 ч.4 ст.169 КАС України, оскільки позовна заява підписана особою, яка не має права її підписувати. Скаржник стверджує про те, що до позовної заяви не додано доказів наявності у особи, яка підписала позов, повноважень на вчинення будь яких процесуальних дій від імені позивача.

Останнє на чому апелянт зупинив увагу це те, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду з даним позовом, передбачений ч.5 ст.122 КАС України. Пояснюючи таку обставину, скаржник указує, що обчислення процесуального строку розпочалося з дати його звільнення, тобто з 09.04.2021, а позов поданий 17.05.2021.

У відзиві на апеляцію Військовий інститут вказує на безпідставність її доводів, зокрема, щодо пропуску строку звернення до суду, подання позову неуповноваженою особою та неналежним позивачем. Також позивач зазначає про правильність висновків суду першої інстанції щодо необхідності стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розглянута в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Відповідно до наказу ректора Національного університету «Одеська морська академія» від 17.07.2019 №1162 ОСОБА_1 зараховано на навчання до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» на 1-й курс за денною формою навчання на 2019-2020 навчальний рік за ступенем вищої освіти бакалавр за державним замовленням для Збройних Сил України. Спеціальність підготовки: 254 Забезпечення військ (сил); спеціалізація: пошуково-рятувальні та водолазно-аварійні роботи на морі.

Наказом начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 17.07.2019 р. № 146 (по стройовій частині) ОСОБА_1 зараховано на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та присвоєно військове звання «матрос».

Поряд з цим, між Міністерством оборони України в особі начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та матросом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, який набрав чинності з 17.07.2019.

Відповідно до умов даного Контракту ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), і добровільно зобов`язався:

- проходити військову службу (навчання) у Військовому інституті протягом строку Контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулюють порядок проходження військової служби, та цим Контрактом;

- мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера;

- сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом;

- відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- подавати про себе та членів своєї сім`ї інформацію, необхідну для проходження військової служби та соціального захисту.

Наказом ректора Національного університету «Одеська морська академія» від 18.03.2021 №363 відраховано курсанта 2 курсу ОСОБА_1 за академічну неуспішність.

Згідно наказу тимчасово виконуючого обов`язки начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 22.03.2021 №9-РС (по стройовому складу) достроково розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) з ОСОБА_1 , через систематичне невиконання умов контракту військовослужбовця та зараховано у розпорядження начальника Інституту з 22.03.2021.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 09.04.2021 №69 матроса ОСОБА_1 , колишнього курсанта, який знаходиться у розпорядженні начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», на підставі розпорядження начальника управління персоналу штабу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 02.04.2021 №114/1/366 направлено для подальшого проходження строкової військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (м. Одеса).

З 09 квітня 2021 року відповідача виключено із списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та всіх видів забезпечення, а із продовольчого забезпечення за Каталогом продуктів харчування з 10 квітня 2021 року, видано атестати.

Повідомлення про суму, яка підлягає відшкодуванню за час навчання в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» у розмірі 11 400,74 грн. відповідач отримав 09.04.2021.

У добровільному порядку відповідач вказані кошти не відшкодував.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Оцінюючи довід апеляційної скарги, що витрати, пов`язані з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі є грошовим забезпеченням курсанта (заробітною платою), яке не підлягає поверненню за жодних умов, колегія суддів виходить з такого.

За правилами ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Отже, дана правова норма розповсюджується на дві категорії осіб:

- на курсантів, які достроково розривають контракт;

- на осіб офіцерського складу, які звільняються протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу.

Відповідно до пп. «ж» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Згідно п.23 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), контракт про навчання набирає чинності з дня призначення особи на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти.

Контракт про навчання припиняється (розривається), а курсант відраховується з вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти:

- за рішенням керівника вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти за наявності підстав, передбачених підпунктами "б", "г", "д", "е", "є", "з" та "і" пункту 1, підпунктами "б", "г", "д", "е", "є", "ж" та "з" пункту 2, підпунктами "б" та "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

- з ініціативи курсанта за наявності підстав, передбачених підпунктами "б", "ґ", "ж" пункту 1, підпунктами "б" та "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (п.36 Положення № 1153/2008).

Пунктом 227 Положення № 1153/2008 передбачено, що у разі припинення (розірвання) контракту про навчання у випадках, передбачених пунктом 36 цього Положення, військовослужбовці звільняються з військової служби, за винятком тих курсантів чоловічої статі, які не вислужили встановленого строку строкової військової служби або були прийняті на навчання під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та військової служби за контрактом (крім випадків, передбачених підпунктами "б", "г", "ґ" чи "ж" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти (далі - витрати) врегульований Порядком №964.

За змістом п.2 Порядку №964 витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ та Службі зовнішньої розвідки.

Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки (п.3 Порядку №964).

Розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів (п.4 Порядку №964).

Пунктом 8 Порядку №964 передбачено, що сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ та Служби зовнішньої розвідки.

На виконання п.3 Порядку №964 Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» від 16.07.2007 р. № 419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок №863/14130), яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання).

Пунктом 2.1 Порядку №863/14130 передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно пп.2.1.1 Порядку № 863/14130 витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, за період навчання з 17.07.2019 по 09.04.2021 сума витрат, яка підлягає відшкодуванню за час навчання у Військовому інституті становить 11 400,74 грн.

З цією сумою її складовими та строком сплати відповідача ознайомлено у встановленому законом порядку 09.04.2021, про що свідчить його підпис на повідомленні (т.1 а.с.24).

Факт нарахування відповідачу грошового забезпечення за період навчання підтверджується довідкою-розрахунком щодо вартості виплаченого грошового забезпечення.

За таких умов, колегія суддів вважає, оскільки ОСОБА_1 не закінчив навчання у Військовому інституті, у зв`язку з відрахуванням за академічну неуспішність, відповідно до вимог ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», він зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Військовому інституті.

До того ж, ОСОБА_1 , підписавши відповідний Контракт, узяв на себе певні зобов`язання, зокрема щодо відшкодування Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Слід також зазначити, що Верховний Суд, за подібними обставинами справи, 16.10.2020 ухвалив постанову у справі № 1.380.2019.002683, адміністративне провадження № К/9901/9138/20, за позовом Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного до особи про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Так, у цій постанові, суд касаційної інстанції, застосовуючи матеріальну норму ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вказав, що особа зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням в Національній академії Сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного, оскільки така особа не закінчила навчання в академії та подала рапорт про виключення у зв`язку із небажання продовжувати навчання.

Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідаючи на наступний довід апеляції, який полягає в тому, що відповідач має статус дитини з багатодітної сім`ї, а тому звільнений від плати за навчання в них, колегія суддів зазначає таке.

Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей з багатодітної сім`ї, визначає Закон України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ч.10 ст.19 Закону України «Про охорону дитинства» (зараз і надалі в редакції, чинній на час спірних правовідносин) здобувачі фахової передвищої та вищої освіти із числа дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, перебувають на повному утриманні держави. Студентам, які є дітьми з інвалідністю та особами з інвалідністю I-III групи, студентам із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», включаючи студентів з багатодітних сімей, призначається соціальна стипендія та може надаватися додаткова соціальна і матеріальна допомога.

За правилами ч.15 ст.19 Закону України «Про охорону дитинства» державна цільова підтримка для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних закладах освіти; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти зазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.16 ст.19 Закону України «Про охорону дитинства»).

Аналіз викладених норм права, дає підстави колегії суддів погодитись з висновком суду першої інстанції, що надання особі статусу «дитини з багатодітної сім`ї» та гарантії держави щодо забезпечення йому державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах, не звільняє від обов`язку відшкодовувати витрати держави, пов`язані з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту.

До того ж, у спірних правовідносинах відповідач помилково ототожнює поняття відшкодування витрат на утримання особи у вищому військовому навчальному закладі та оплати за навчання, оскільки кошти, які просить стягнути позивач, не є вартістю навчання (освіти), а є вартістю утримання у навчальному закладі.

Наступним доводом апеляції є неналежність позивача у межах спірних правовідносин, оскільки стягнення коштів на користь вищого навчального закладу не передбачено вказаним Порядком №964. На думку скаржника, відповідні кошти мають бути відшкодовані безпосередньо Міністерству оборони України, а не навчальному закладу.

Надаючи оцінку такому доводу апеляції, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, звертається до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.02.2021 (справа №420/4661/19).

Так, зокрема, у цій справі касаційний суд зауважив, що саме між Харківським національним університетом Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба Міністерства Оборони України та особою виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов контракту, тому у Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба Міністерства Оборони України є право звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат за його утримання у навчальному закладі.

У межах спірних правовідносин за позовом Військового університету до ОСОБА_1 склалися аналогічні обставини справи.

Як свідчать обставини справи, між Міністерством оборони України, в особі начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» капітаном І рангу ОСОБА_2 і матросом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України.

Тобто, саме між Військовим інститутом та ОСОБА_1 виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов Контракту, тому у навчального закладу наявне право звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат за його утримання у навчальному закладі, чим позивач і скористався.

Далі слід відповісти на довід апеляції про те, що позовна заява підписана особою, яка не має права її підписувати.

Колегія суддів вважає, що такий довід скарги є необґрунтованим, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

За правилами ч.3 ст.55 КАС України юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

У той же час, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Як свідчать матеріали справи, позов подано представником Військового інституту ОСОБА_3 , що підтверджується наступним.

На підставі наказу начальника Військового інституту від 20.01.2020 №19 та довіреності від 23.02.2021 №460/440 представника ОСОБА_3 уповноважено на здійснення самопредставництва у судах України з усіма правами та обов`язками, наданими стороні у судовому процесі.

Наказ начальника Військового інституту від 20.01.2020 №19 підписаний тимчасово виконуючим обов`язків начальника капітаном 1 рангу ОСОБА_4 , на якого відповідно до наказу начальника Військового інституту від 05.11.2019 №230 було покладено тимчасове виконання обов`язків начальника Військового інституту.

Повноваження тимчасово виконуючого обов`язки начальника Військового інституту капітана І рангу Кіріакіді М. В. особа, яка видала представнику Пугачу В. В. довіреність на процесуальне представництво від 23.02.2021 №460/440, підтверджуються наказом Міністерства оборони України від 08.02.2021 №12КП.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовна заява підписана уповноваженою особою.

Останнім доводом апеляції є пропуск Військовим інститутом, на думку скаржника, місячного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, встановленого ч.5 ст.122 КАС України.

Аналіз норм права, що регулюють строк звернення до суду в межах спірних правовідносин, а також фактичних обставин справи, свідчить про таке.

Колегія суддів вважає цілком обґрунтованою позицію апелянта, що, у межах спірних правовідносин, строк звернення до суду регулюється вимогами ч.5 ст.122 КАС України.

Така позиція також відповідає усталеній практиці Верховного Суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Матеріали справи свідчать, що відповідач виключений зі списків особового складу Військового інституту наказом начальника від 09.04.2021 №69, який йому було оголошено. Також було оголошено суму витрат до відшкодування та надано повідомлення про зобов`язання відшкодувати у добровільному порядку відповідні витрати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відлік строку звернення до суду з даним позовом розпочинається з 09.04.2021, що також не заперечується ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

За правилами ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Водночас, ч.6 ст.120 КАС України передбачає, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Аналіз викладених норм права дає підстави дійти висновку, що закінчення строку звернення до суду припало на 09 травня 2021 року вихідний день. 10 травня 2021 року також був вихідний день.

Отже, останнім днем строку був перший, після вихідного дня, робочий день 11 травня 2021 року.

Позовну заяву Військовим інститутом подано поштою 11 травня 2021 року, що підтверджується відбитком на поштовому конверті (т.1 а.с.30).

За таких обставин, даний позов подано в межах строку звернення до суду, а доводи скаржника про його пропуск не знайшли свого підтвердження за результатами розгляду апеляції.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 316 КАС України є підставою для залишення апеляції без задоволення, а рішення суду без змін.

За результатом апеляційного перегляду розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, не здійснюється.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, що ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі за позовом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 18.11.2021.