Справа № 204/2763/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 204/2763/18
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року (головуючий суддя Конєва С.О.)

у справі № 204/2763/18

за позовом Департаменту патрульної поліції

до ОСОБА_1

про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 04.06.2018, просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 218230,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час несення служби із забезпечення публічної безпеки ОСОБА_1 , керуючи належним позивачу на праві власності транспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода. Відповідач в судовому порядку визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Оскільки внаслідок винних протиправних дій відповідача позивачу було спричинено майнову шкоду шляхом пошкодження службового автомобіля, відповідач в порядку ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України має відшкодувати майнову шкоду у розмірі заподіяних позивачу збитків в загальній сумі 218230,00 грн. з урахуванням витрат на ремонт автомобіля. Відшкодувати таку шкоду в добровільному порядку відповідач відмовився.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департамент патрульної поліції Національної поліції України матеріальну шкоду у розмірі 8223,35 грн.

Суд виходив з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню КЗпП України, тому за встановлених обставин дійшов висновку, що відповідно до ст. 132 КЗпП України відповідач має нести відповідальність за шкоду, заподіяну пошкодженням службового автомобіля при виконанні трудових обов`язків, у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Наявність жодного з випадків, передбачених статтею 134 КЗпП України, які тягнуть за собою настання повної матеріальної відповідальності, не встановлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин Закон України «Про національну поліцію» не передбачав такого виду відповідальності поліцейських як матеріальна, тому відповідач має нести саме цивільно-правову відповідальність. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу, що шкода, про відшкодування якої просить позивач, завдана відповідачем внаслідок дій, жодним чином не пов`язаних з його функціональними обов`язками як поліцейського, а внаслідок недотримання відповідачем Правил дорожнього руху, які є обов`язковими до виконання всіма громадянами, які керують транспортними засобами. Ані Законом України «Про національну поліцію», ані посадовою інструкцією відповідача до службових обов`язків відповідача не віднесено керування транспортним засобом. Також позивач вказує, що оскільки поліцейський є посадовою особою органу поліції, що повністю виключає можливість застосування до наявних правовідносин положень ст.132 КЗпП України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач (його представник) в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання позивач повідомлений судом належним чином. Відповідачем поданий письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач - ОСОБА_1 проходить службу в Національній поліції України.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 21.01.2016 № 9о/с лейтенант поліції ОСОБА_1 призначений на посаду інспектора роти №8 батальйону №1 Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську ДПП, наказом ДПП НП України від 07.04.2016 №67 о/с ОСОБА_1 переведено на посаду старшого інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в місті Дніпрі, в подальшому наказом ДПП НП України від 12.12.2016 №344 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції.

24 листопада 2016 року ОСОБА_1 , під час виконання службових обов`язків патрулювання у складі екіпажу «Атлет-0015», керуючи службовим автомобілем «Toyota Prius» ДНЗ 11 2313, порушив Правила дорожнього руку, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, що призвела до пошкодження службового автомобіля.

За даним фактом постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.02.2017 у справі №204/8106/16-п, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Наведеною постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.02.2017 у справі №204/8106/16-п встановлено, що 24 листопада 2016 року о 13:30 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Prius», ДНЗ НОМЕР_1 , рухався по вул. Філософській з увімкненими проблисковими маячками та спеціальним звуковим сигналом, де виїжджаючи на перехресті з вул. В. Антоновича, з другорядної дороги на головну, не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем «Опель Корса», ДНЗ НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі. Після зіткнення обидва автомобіля продовжили некерований рух та скоїли наїзд на автомобіль «Мерседес Бенц», ДНЗ НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який стояв нерухомо. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджені, тілесні ушкодження отримали ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . При цьому водій ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 3.1, 16.11 Правил дорожнього руху України.

Факт перебування відповідача 24 листопада 2016 року на службі та виконання ним своїх службових обов`язків підтверджується книгою нарядів №2 УПП у м. Дніпрі, позивачем не заперечується.

Службовий автомобіль «Toyota Prius», д.р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований 19.03.2016 на праві власності за Департаментом патрульної поліції НП України, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Згідно висновку експертного дослідження, проведеного Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром MBС України від 20 вересня 2017 року № 19/12.2/248 установлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки Toyota моделі Prius, ДНЗ 11 2313, 2013 року випуску, внаслідок ДТП складає 64 536,31 грн.

Згідно рахунку-фактури №1605 та акту виконаних робіт №1605, виданих ТОВ «ДНДЗ Трейд», вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Toyota Prius», ДНЗ 11 2313, 2013 року випуску, становить 218230,00 грн.

Зазначаючи, що в даному випадку винними протиправними діями відповідача позивачу причинено майнову шкоду шляхом пошкодження службового автомобіля, відповідач завдану ним шкоду в розмірі 218230,00 грн. в добровільному порядку не відшкодував, позивач звернувся з цим позовом до суду.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходить з такого.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції.

Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Встановлені у справі обставини свідчать, що відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

В спірному випадку правовідносини між позивачем та відповідачем не засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності, а засновані на адміністративному (владному) підпорядкуванні, а тому цивільне законодавство до них не застосовується.

Отже, судом першої інстанції правильно зазначено про відсутність підстав для стягнення матеріальної шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України, і доводами апеляційної скарги це не спростовується.

Відповідно до ч.1 ст.19 України «Про Національну поліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня.

Також відсутня норма щодо матеріальної відповідальності і в Положенні «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженому постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки на момент виникнення спірних правовідносин питання матеріальної відповідальності поліцейських та відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної поліцейським, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює проходження служби в органах поліції, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норми КЗпП України, які є загальними нормами.

Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст.130 цього Кодексу.

Так, згідно ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної відповідальності визначені статтею 134 КЗпП України, згідно якої відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

З аналізу зазначених норм трудового законодавства вбачається, що повна матеріальна відповідальність виникає лише у випадках, прямо передбачених законодавством.

В іншому випадку, працівник несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, яка визначається у розмірі дійсної прямої шкоди, що не перевищує середнього заробітку працівника.

Виходячи з встановлених у справі обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав, передбачених статтею 134 КЗпП України, які тягнуть за собою настання повної матеріальної відповідальності. Зокрема, матеріали справи не містять доказів, що майно (службовий автомобіль) одержаний відповідачем під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, або існують інші обставини, за яких для відповідача наступає повна матеріальна відповідальність.

Таким чином, враховуючи доведений факт завдання позивачу матеріальної шкоди відповідачем, така шкода має бути відшкодована відповідачем у розмірі, що не перевищує його середньомісячний заробіток, виходячи з приписів ст.132 КЗпП України.

Розмір матеріальної відповідальності в межах середньомісячного заробітку визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме: виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

З огляду на дані довідки про доходи Департаменту патрульної поліції №2165 від 24.11.2017, суд першої інстанції правильно визначив розмір середнього заробітку відповідача в сумі 8223,35 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної шкоди суми 8223,35 грн. (середньомісячний заробіток відповідача).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі № 204/2763/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко