Справа № 310/8946/21
Суддя: Прінь І. П.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/8946/21
РІШЕННЯ
Іменем України
16 листопада 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Прінь І.П.,
за участі: секретаря судового засідання Бевз О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бердянську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор 1 батальону 2 роти УПП в Донецькій області Гончарова Альона Володимирівна, про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 у вересні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати незаконною та скасувати постанову інспектора 1 батальону 2 роти УПП в Донецькій області Гончарової Альони Володимирівни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серія ЕАО №4780728 року, якою було ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п. 12.4 Правил дорожнього руху, порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість на більше 50 км/год), передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і стягнуто штраф у розмірі 340 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 16.09.2021 року відносно нього була винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, у якій вказано, що він о 15:32:34, керуючи транспортним засобом LEXUS RX 200T KP0101OI, рухався в м. Маріуполі, дорога АД М14, 635км. зі швидкістю 84 км/год. При цьому перевищив максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті на 34 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР. Швидкість руху вимірювалася вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 ТС000788. Вважає, що вказана постанова прийнята з порушенням п.3 ч.2 ст.2, ч.2 ст.77 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Так, у постанові вказано, що фіксація правопорушення здійснювалася за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 ТС000788. При цьому, в порушення вимог ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», вказаний прилад не був закріплений стаціонарно, а утримувався поліцейським в руках, жодних документів на підтвердження правомірності використання даного вимірювального засобу поліцейським надано не було. Матеріали справи не містять доказів того, що в зоні фіксації вимірювачем LTI 20/20 ТС000788 були розміщені та діяли обмеження, передбачені дорожніми знаками 5.45 «Населений пункт», 5.46 «Кінець населеного пункту», 5.70 «Фото, відеофіксування порушень ПДР». Позивачу було надано для ознайомлення лише відео з зазначеного приладу, з якого не вбачається, що саме позивач керував автомобілем LEXUS RX 200T KP0101OI. В оскаржуваній постанові відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку 5.45 «Населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги. Оскаржувана постанова також не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку 5.70 лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Просив визнати протиправною та скасувати вказану постанову, а також стягнути з відповідача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 08.10.2021 року відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду.
18.10.2021 року позивачем було подано уточнену позовну заяву і заяву про заміну відповідача у справі.
Ухвалою суду від 19.10.2021 року прийнято уточнену позовну заяву до свого провадження.
Позивач і представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі позивача і представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити.
10.11.2021 року представник відповідача Рябко І.В. подала відзив на позов (а.с.63-67) у якому не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 зазначає, що постанова інспектора патрульної поліції Гончарової А.В. від 16.09.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, яка була винесена нею на місці вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, є правомірною. Під час розгляду справи ОСОБА_1 були роз`яснені його права та можливість ними скористатися. Позивач скористався можливістю зателефонувати для отримання юридичної допомоги. Рішення про винесення постанови було оголошено в присутності позивача. Його було ознайомлено зі змістом постанови, запропоновано поставити підпис в графі про отримання копії документу, на що позивач погодився. Доводи позивача про порушення його прав не відповідають фактичним обставинам. Факт перевищення позивачем швидкості руху в населеному пункті на 34 км/год був встановлений належними і допустимими доказами. Швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 ТС000788. «Вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM ІІ» зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12. Даний вимірювач швидкості використовується відповідно до ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність». Відповідно до листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 за № 22-38/49 лазерний вимірювач TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач LTI 20/20 TruCAM ІІ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі. Відповідно до свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки №22-01/19632, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 09.11.2020р. та чинного до 09.11.2021р., лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 ТС000788, є придатним до застосування. Стаття 40 ЗУ «Про Національну поліцію» ( у редакції після 17.03.2021р.) надає поліції право розміщувати по зовнішньому периметру доріг фото- і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, при цьому зазначене поширюється на технічні засоби, які працюють як в автоматичному режимі, так і не в автоматичному режимі. Посилання позивача в адміністративному позові на відсутність у вказаному місці дорожнього знаку 5.70 «Фото, відеофіксування порушень ПДР» не заслуговують на увагу, оскільки даний знак відносить до категорії інформаційно-вказівних знаків. Вимога ч.2 ст.40 ЗУ «Про національну поліцію» щодо розміщення інформації на видному місці стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки. У даному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч.2 ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні правовідносини. Крім того, витрати на правничу допомогу позивачем нічим не підтверджені. Надані до суду матеріали не доводять факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу за заявлені послуги взагалі і сума заявлених вимог не є спів мірною.
Представник відповідача у судове засідання не з`явилася. У відзиві просила розглянути справу за її відсутності, відмовити позивачу у задоволені позову.
У відповідності до приписів ч.9 ст.205 КАС України, суд розглядає справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані суду письмові докази, судом було встановлено, що постановою інспектора 1 роти батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Гончарової А.В. серія ЕАО № 4780728 від 16.09.2021 року позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. У постанові було встановлено, що 16.09.2021 року о 15:32:34 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом LEXUS RX 200T KP0101OI, в м. Маріуполі, дорога АД М14, 635 км рухався зі швидкістю 84 км/год. При цьому перевищив максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті на 34 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість на більше 50 км/год). Швидкість руху вимірювалася вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 ТС000788.
Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП, в редакцій чинній на час винесення спірної постанови, встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Диспозиція ч. 1 ст. 122 КУпАП є бланкетною та містить відсилочну норму до Правил дорожнього руху.
Пунктом 12.4 ПДР встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Пунктом 12.6. ґ) ПДР встановлено, що поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.
У постанові інспектором поліції було встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.12.4 ПДР. Разом з цим у постанові вказано, що позивач перевищив швидкість, рухаючись: в м. Маріуполі, дорога АД- М14, 635 км.
Згідно із вимогами частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених у частині 2 цієї статті, зазначаються зокрема відомості про місце вчинення адміністративного правопорушення.
Однак у постанові інспектора поліцїї не зазначено в зоні дії якого дорожнього знаку було вчинено адміністративне правопорушення, чи було це правопорушення зафіксовано в зоні дії дорожніх знаків 5.45- 5.46, або за межами населеного пункту на АД-М14. Жодних доказів прив`язки до місцевості, на якій здійснювалося вимірювання швидкості, до постанови не надано.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
В якості доказу на підтвердження наявності події адміністративного правопорушення, а саме факту перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху, представник відповідача долучила до відзиву фотозображення, що зроблені за допомогою лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCam LTI 20/20 №ТС000788.
Відповідач вказує на те, що можливість використання виробу TruCam LTІ 20/20, виробництва LaserTechnologyInc, США, підтверджується виданим ДП «Укрметртестстандарт» свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/19632 від 09.11.2020 року.
Таким чином, дані з фотознімків та відеозапису, здійснені лазерним вимірювачем швидкості ТЗ Tru Cam LTI 20/20 №ТС000788, в розумінні положень статті 251 КУпАП, можуть мати доказовий характер у питанні встановлення факту перевищення ТЗ допустимої швидкості руху.
В той же час, слід зауважити, що таке можливо лише за умови дотримання уповноваженою особою процедури використання даного приладу.
У позові позивач вказує, що в спірному випадку відповідачем під час вимірювання швидкості ТЗ лазерним вимірювачем швидкості ТЗ Tru Cam LTI 20/20 №ТС000788 не дотримано положень статті 40 Закону України «Про національну поліцію».
З такими аргументами позивача погоджується і суд.
Так, статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» регламентовано застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
За змістом частини 1 наведеної статті, в редакції чинній з 17.03.2021, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Отже, даною нормою закону закріплений порядок застосування, зокрема, технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки та засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Зокрема, технічний засіб з виявлення та/або фіксації правопорушень має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель. Іншого способу використання даного засобу вказаною нормою не передбачено.
З матеріалів справи вбачається, що лазерний вимірювач швидкості ТЗ Tru Cam LTI 20/20 №ТС000788, що у розумінні положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» є технічним засобом з виявлення та/або фіксації правопорушень, не був зафіксований під час вимірювання швидкості руху ТЗ.
Як зазначав позивач і не заперечується відповідачем, вказаний прилад під час вимірювання швидкості руху ТЗ позивача знаходився у руці працівника патрульної поліції.
Такий спосіб застосування приладу Tru Cam, на переконання суду, неможливо визнати таким, що відповідає положенням статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Так, як зазначено вище, за змістом даної статті технічний засіб має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Значення слів «монтований/розміщений», в контексті наведеної статті закону, слід розуміти так, що технічний засіб має бути або ж вмонтований, або ж розміщений стаціонарно (статично), що виключало б можливість його руху під час вимірювання швидкості. При цьому, обидва слова «монтований» та/або «розміщений» стосуються виключно технічного засобу, а не розміщення поліцейського з технічним засобом по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Вказане також узгоджується з Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відео засобу, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018.
В спірному випадку відповідачем застосовано прилад Tru Cam в інший спосіб, ніж це визначено статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Враховуючи матеріали справи та аргументацію сторін, суд безумовно погоджується із наявністю у відповідача повноважень на контроль за швидкістю руху певного транспортного засобу, однак наголошує, що працівники поліції повинні використовувати технічні засоби фіксації швидкості руху виключно у спосіб, визначений законом.
З огляду на наведене, суд погоджується з позицією позивача, що надані скаржником дані з лазерного вимірювача швидкості ТЗ Tru Cam LTI 20/20 №ТС000788, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в спірній постанові.
Інших доказів на підтвердження порушення позивачем пункту 12.4 України відповідачем не надано. Не конкретизовано у постанові і місце вчинення адміністративного правопорушення.
Інших належних і допустимих доказів, окрім фото з приладу Tru Cam, відповідачем суду не надано.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, під час розгляду даної справи судом не знайшла свого підтвердження.
Відповідно до ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи встановлені обставини справи, беручи до уваги підстави заявленого позову, суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 16.09.2021 року відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
Інші доводи учасників справи на висновки суду не впливають. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
На підставі статті 139 КАС України судові витрати слід стягнути з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.
Відповідно до ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір №б/н про надання правової допомоги від 16.09.2021р., прибутковий касовий ордер №1/1709 від 17.09.2021р.
З Договору про надання правової допомоги від 16.09.2021р. вбачається, що сума послуг адвоката у справі складає:
- складання адміністративного позову 2000,00 грн.;
- участь у судовому розгляді справи 4000,00 грн.
Так, судом встановлено, що адвокат не приймав участі у судових засіданнях. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 77, 134, 139, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скасувати постанову інспектора 1 батальйону 2 роти УПП в Донецькій області капрала поліції Гончарової Альони Володимирівни ЕАО №4780728 від 16.09.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП закрити.
Стягнути з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя І. П. Прінь