Справа № 320/8523/20
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 року № 320/8523/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Україна" до Броварської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Україна» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварської міської ради Київської області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 15 рішення Броварської міської ради Київської області від 20.08.2020 року № 1965-80-07 «Про припинення права користування земельними ділянками, затвердження документації із землеустрою, надання земельних ділянок у користування, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, надання згоди на відновлення меж земельної ділянки, надання згоди на поділ земельних ділянок, відмову у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, припинення дії договорів оренди земельних ділянок, внесення змін до рішень Броварської міської ради Київської області»;

- зобов`язати Броварську міську раду Київської області надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельної ділянки, належної СТОВ «Нова Україна» згідно державного акту на право користування землею серії Б № 085659 від 1981 року, яка знаходиться в адміністративних межах м. Бровари Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за радгоспом ім. Кірова, на підставі державного акту на право користування землею серії Б № 085659 від 1981 року, закріплене в безстрокове та безплатне користування 7584,2 га землі для використання в сільськогосподарському виробництві. Позивач, вважаючи себе правонаступником радгоспу ім.. Кірова звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації зазначеної земельної ділянки.

Відповідно до рішення сесії Броварської міської ради №1965-80-07 від 20.08.2020 Товариству відмовлено в наданні дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки, у зв`язку з відсутністю за СТОВ «Нова Україна» зазначеної земельної ділянки.

Позивач вважає протиправним таке рішення, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Броварською міською радою подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що відповідач позов не визнає. Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що міська рада не мала законних підстав для прийняття рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації земель.

Відповідач вказує на те, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель не віднесена до переліку документації із землеустрою, на виготовлення якої слід отримати дозвіл відповідача. Крім того, відповідач зазначав що СТОВ «Нова Україна» не є правонаступником радгоспу ім.. Кірова, що підтверджується рішеннями господарських судів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, заслухавши пояснення свідків, суд встановив наступні факти та обставини.

За радгоспом ім. Кірова, на підставі державного акту на право користування землею серії Б № 085659 від 1981 року, було закріплене безстрокове та безплатне користування 7584,2 га землі для використання в сільськогосподарському виробництві.

Вважаючи себе правонаступником радгоспу ім.. Кірова СТОВ «Нова Україна» 30.04.2020 року звернулось до Броварської міської ради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки.

До клопотання були надані наступні документи: копія державного акту на право користування землею серії Б № 085659; копія протоколу № 2 зборів уповноважених членів трудового колективу радгоспу ім.. Кірова від 21.12.1993; копія наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 03.01.1994 № 1-ВП; копія свідоцтва про державну реєстрацію КСП «Нова Україна» А00 № 080196; копія статуту КСП «Нова Україна»; копія ухвали Господарського суду Київської області від 22.07.2004; копія рішення про проведення реорганізації КСП «Нова Україна» від 23.07.2004; копія передавального акта КСП «Нова Україна» від 26.07.2004; копія опису документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційних дій від 14ю08.2018; копія виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; копія наказу про переведення на посаду Генерального директора № 11 від 15.06.2018.

Відповідно до рішення сесії Броварської міської ради №1965-80-07 від 20.08.2020 Товариству відмовлено в наданні дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки, у зв`язку з відсутністю за СТОВ «Нова Україна» зазначеної земельної ділянки.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються матеріалами справи.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд досліджує питання повноважень ради та правомірність прийнятого рішення. Належність земельної ділянки позивачу судом не досліджується, оскільки дане питання підлягає розгляду в порядку господарського судочинства і до компетенції адміністративних судів не відноситься.

Отже, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства (у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин).

Процедура формування земельної ділянки, присвоєння їй кадастрового номеру належним чином унормована положеннями Земельного кодексу України, Законами України від 22.05.2003р. № 858-IV "Про землеустрій", від 07.07.2011р. № 3613-VI "Про Державний земельний кадастр", затвердженими постановами Кабінету Міністрів України від 05.06.2019р. №476 "Порядком проведення інвентаризації земель" та від 17.10.2012р. №1051 "Порядком ведення Державного земельного кадастру".

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;

- за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

У свою чергу, частини 6, 7 статті 79-1 Земельного кодексу України визначають, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Відповідно до положень ст.1 Закону України від 07.07.2011р. №3613-VI "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон №3613-VI):

Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;

державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування;

Об`єктами Державного земельного кадастру є, зокрема, земельні ділянки (ст.10 Закону №3613-VI).

До Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку (ст.15 Закону №3613-VI).

Частинами 1, 2 статті 16 Закону №3613-VI встановлено, що Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до положень ст.24 Закону №3613-VI державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);

замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру визначені ст.21 Закону №3613-VI.

Зокрема, відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру:

- на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні;

- на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками;

- на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель;

- на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Таким чином, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється, зокрема, або на підставі розробленої за дозволом органу місцевого самоврядування документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель. Обидві ці підстави є окремими та самостійними.

Згідно із пунктами 29, 30, 49, 50 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012р. №1051 "Порядку ведення Державного земельного кадастру" кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Структурні елементи кадастрового номера земельної ділянки визначаються на підставі: індексної кадастрової карти (плану); даних, що містяться у Державному земельному кадастрі; відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки, зазначених у документації із землеустрою та відповідному електронному документі.

Поземельна книга ведеться за формою згідно з додатком 8 під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об`єднання, а також відновлення їх меж) відповідно до пунктів 107 - 137 цього Порядку.

Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа.

Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки.

Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки.

Відповідно до пунктів 107, 109, 110 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою:

1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

3) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);

4) замовника технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

1) заява (у паперовій або електронній формі) про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації), у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України "Про землеустрій";

3) електронний документ.

Таким чином, присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру завершує процедуру формування земельної ділянки.

При цьому, формування земельної ділянки здійснюється, зокрема, за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а також шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом.

Тобто, існують різні варіанти формування земельних ділянок, у тому числі і шляхом інвентаризації земель, але у випадках, передбачених законом.

Таким законом є Закон України від 22.05.2003р. №858-IV "Про землеустрій" (далі - Закон №858-IV), який у статті 35 визначає, що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.

Порядок проведення інвентаризації земель затверджується Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст.1 Закону №858-IV встановлено, що у цьому Законі наведені нижче основні терміни вживаються в такому значенні:

документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо;

проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом;

технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Згідно із приписами ст.22 Закону №858-IV, підставами проведення землеустрою є:

- рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою;

- укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;

- судові рішення.

Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

Статтею 25 Закону №858-IV визначений перелік видів документації із землеустрою, до яких відносяться:

схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць;

проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць;

проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів;

проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок;

проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб;

проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь;

проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів;

проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

робочі проекти землеустрою;

технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту;

технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок;

технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Вимоги до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначені статтею 50, а вимоги до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель - статтею 57 Закону №858-IV.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019р. №476 затверджено "Порядок проведення інвентаризації земель".

Згідно із пунктами 3 - 6, 8, 9, 11, 26, 27 вказаного Порядку, державна інвентаризація земель проводиться шляхом формування земельних ділянок незалежно від форми власності, визначення їх угідь та у разі потреби віднесення таких земельних ділянок до певних категорій для інформаційного наповнення Державного земельного кадастру.

Інвентаризація земель проводиться з урахуванням принципів плановості, достовірності та повноти даних, послідовності і стандартності процедур, доступності використання інформаційної бази, узагальнення даних з додержанням єдиних засад та технології їх оброблення.

Об`єктами інвентаризації земель є територія України, територія адміністративно-територіальних одиниць або їх частин, масив земель сільськогосподарського призначення, окремі земельні ділянки.

Інвентаризація земель проводиться в межах адміністративно-територіальних одиниць, територій, межі яких визначені проектами формування територій і встановлення меж сільських, селищних рад, масивів земель сільськогосподарського призначення, окремих земельних ділянок. Під час проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення здійснюються заходи, визначені статтею 35 Закону України "Про землеустрій".

Підставою для проведення інвентаризації земель є рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування щодо виконання відповідних робіт, договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками технічної документації (далі - виконавці), судові рішення.

Підставою для проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення є:

для земель державної власності - рішення органу виконавчої влади, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою;

в інших випадках - рішення сільської, селищної, міської ради, на території якої розташований масив.

Проведення державної інвентаризації земель забезпечує Держгеокадастр або його територіальний орган шляхом прийняття наказу про проведення державної інвентаризації земель.

Замовниками технічної документації (далі - замовники) можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим чи органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Для проведення інвентаризації земель замовник укладає з виконавцем договір про розроблення технічної документації.

За результатами проведення інвентаризації земель виконавцями розробляється технічна документація відповідно до статті 57 Закону України "Про землеустрій".

Технічна документація погоджується та затверджується в порядку, встановленому статтею 186 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, інвентаризація земельної ділянки та складення за її результатами відповідної технічної документації здійснюється, в тому числі і на підставі договорів, укладених між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками технічної документації.

Проаналізовані норми законодавства не містять приписів щодо необхідності одержання дозволу органу місцевого самоврядування на складення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Так, Земельним кодексом України чітко визначено випадки, у яких орган місцевого самоврядування надає дозвіл та види документації із землеустрою, на виготовлення яких цей дозвіл надається.

До таких випадків віднесено надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або користування.

Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель не віднесена до переліку документації із землеустрою, на виготовлення якої слід отримати дозвіл відповідача.

Слід зазначити, що ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Процесуальні питання оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень регламентовані Кодексом адміністративного судочинства України.

За змістом положень статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).

Згідно з частинами другою та шостою статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як роз`яснено рішенням Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп, частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дано визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес". Зокрема, зазначено, що у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Виходячи зі змісту наведених норм, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес особи.

До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або чи мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Тобто, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч.1 ст.77 КАС України).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі "Голдер проти Сполученого Королівства", згідно з якою саме "небезпідставність" доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом, позивач зобов`язаний додати до позову докази "небезпідставності" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що оспорюване рішення Броварської міської ради не може бути визнано неправомірним, оскільки не порушує прав позивача, а виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки згідно з чинним законодавством, яке проаналізоване вище, відбувається без отримання дозволів. Позивач не обмежений у можливості звернутись до розробника документації.

Щодо не обліку за СТОВ «Нова Україна» земельної ділянки, то як вже вище зазначав суд, дане питання повинно розглядатись за правилами господарського судочинства.

З огляду на викладене, позов є необґрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Нова Україна" в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.