Справа № 640/24894/21
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

18 листопада 2021 року справа №640/24894/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 )
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ГУ ПФУ в м. Києві)
про1) визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відмови позивачу у зарахуванні періоду проходження військової служби з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року; 2) зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зарахувати період проходження військової служби з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи, що відповідач протиправно відмовив в призначенні йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку із тим, що ним не підтверджено проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, та протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року.

На думку позивача, він має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки з 1976 року по даний час проживає в селі Погреби Броварського району Київської області, яке віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю за соціально-економічним фактором, що підтверджується довідкою Погребської сільської Ради Броварського району Київської області та Актом підтвердження фактичного місця проживання, складеного депутатом Погребської сільської Ради за підписами сусідів.

Позивач також зазначив, що разом із заявою про призначення пенсії ним надано відповідачу ним наданий військовий квиток, що підтверджується розпискою-повідомленням.

Ухвалою від 08 вересня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/24894/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки позивачем не підтверджено, що він проживав або працював в зоні посиленого радіологічного контролю.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем пропущений строк звернення до суду встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 17 листопада 2020 року серії 12ААБ №444410 ОСОБА_1 при первинному огляді з 16 листопада 2020 року встановлена третя група інвалідності.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 12 лютого 2020 року про призначення пенсії за віком ЧАЕС.

Відповідно до розписки-повідомлення до заяви про призначення пенсії відповідач прийняв від позивача, зокрема, військовий квиток та довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих працівників.

У відповідь на заяву позивача відповідач листом від 20 лютого 2020 року №2600-0314-8/18920 відмовив в перерахунку його пенсії за вислугу років, оскільки довідка від 12 вересня 2018 року №588, яка видана Погребською сільською Ради Броварського району Київської області, не містить обґрунтованості підстав видачі, а, отже, позивачем не підтверджено, що він проживав або працював в зоні посиленого радіологічного контролю.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до наданих документів страховий стаж позивача становить 36 років 03 місяця 25 днів, до страхового стажу не враховано період проходження військової служби з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року, оскільки не наданий військовий квиток.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 26 травня 2021 року, в якій просив проінформувати про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС.

За результатом розгляду заяви позивача відповідач листом від 24 червня 2021 року №16678-15908/В-02/8-2600/21 повідомив, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та згідно поданої заяви від 01 березня 2021 року його переведено з пенсії по інвалідності ІІІ групи на пенсію по інвалідності, обчислену в розмірі пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; пенсію призначено з урахуванням страхового стажу 39 років 01 місяць 14 день, обчисленого по 31 жовтня 2020 року та середньомісячної заробітної плати за період роботи з 01 липня 2000 року по 31 жовтня 2020 року; розмір пенсії з надбавками становить 6 102,91 грн.

Відповідач також зазначив, що за розглядом заяви від 12 лютого 2020 року та наданих документів щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивачу відмовлено, про що надані відповідні роз`яснення листом ГУ ПФУ в м. Києві від 20 лютого 2020 року №2600-0314-8/18920.

Довідкою від 12 вересня 2018 року №588, виданою ОСОБА_1 . Погребською сільською Радою Броварського району Київської області згідно акта підтвердження фактичного місця проживання, складеного депутатом Погребської сільської Ради Дітківською Т.В. 12 вересня 2018 року за підписами сусідів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджено, що позивач дійсно постійно проживає з 1976 року по даний час в АДРЕСА_1 ; село Погреби згідно постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року відносилося до зони посиленого радіологічного контролю до 01 січня 2015 року.

Згідно із актом підтвердження фактичного місця проживання від 12 вересня 2018 року, складеного депутатом Погребської сільської Ради Дітківською Тетяною Володимирівною, у присутності сусідів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 постійно проживає з 1976 року по даний час (12 вересня 2018 року) в АДРЕСА_1 .

Відповідно до військового квитка від 26 травня 1982 року серії НОМЕР_1 , виданого Броварським міським військовим комісаріатом Київської області, ОСОБА_1 з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року проходив військову службу в частині НОМЕР_2 .

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно із постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 село Погреби Броварського району Київської області відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю за соціально-економічним фактором.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які, зокрема, проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» потерпілим від Чорнобильської катастрофи за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, а саме, особам, які постійно проживали або постійно проживають у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

У примітці до пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01 січня 1993 року протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 3 повні роки (з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року) проживання на такій території, але не більше 5 років.

Відповідно до пункту 4 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Статтею 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 11 липня 2018 року №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» затвердив Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян(далі по тексту Порядок №551), пунктом 2 якого встановлено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які, зокрема, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Перелік необхідних документів для призначення пенсії передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі по тексту Порядок №22-1).

Згідно із абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, що підтверджують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд встановив, що позивач не надав відповідачу разом із заявою про призначення пенсії посвідчення, що підтверджує його статус, як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутнє посвідчення, що підтверджує статус позивача, як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, в матеріалах справи міститься копія паспорту серії НОМЕР_3 , виданого позивачу 12 листопада 1996 року Харківським РУГУ МВС України в місті Києві, відповідно до якого ОСОБА_1 з 05 березня 1991 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, статус позивача, як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, не підтверджений.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 січня 2019 року у справі №295/1087/17, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, установленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, установленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стосовно вимог позивача визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року суд зазначає таке.

Відповідно до положень частин другої та четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01 січня 2004 року - на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із підпунктом «к» пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590, окрім роботи як робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних Сил СРСР.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно із пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди.

Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада, характер роботи; розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Разом із тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутня трудова книжка позивача, проте, відмова відповідача в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду проходження ним військової служби з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року, обґрунтована тим, що позивач не надав військовий квиток.

Отже, відповідач не заперечує наявність записів в трудовій книжці позивача про військову службу в період з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року.

Як встановив суд, разом із заявою від 12 лютого 2020 року про призначення пенсії за віком позивач надав відповідачу військовий квиток, що підтверджується розпискою-повідомленням відповідача.

Військовим квитком позивача підтверджується період проходження ним військової служби з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року.

Отже, до страхового стажу позивача має бути зарахований період проходження ним військової служби з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року.

Щодо строку звернення до адміністративного суду суд зазначає таке.

Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, а також на підставі аналізу положень частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з положенням частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд вважає, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з перерахунком та виплатами сум пенсії за минулий час, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17 та від 19 червня 2018 року у справі №646/6250/17.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з вищевикладеним суд зазначає, що позивачем дотримано строк звернення до адміністративного суду.

Отже, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження військової служби з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 26 травня 1982 року по 25 травня 1984 року.

4. Відмовити в іншій частині адміністративного позову.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 );
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ідентифікаційний код 42098368).

Суддя В.А. Кузьменко