Справа № 620/966/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/966/21 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Карпушової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо торгівельна фірма «Керамік-Прилуки» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо торгівельна фірма «Керамік-Прилуки» до Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо торгівельна фірма «Керамік-Прилуки» (надалі - позивач, ТОВ ВТФ «Керамік-Прилуки») з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області (надалі - відповідач, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ш" від 15 грудня 2020 року №/123.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем було проведено камеральну перевірку, в результаті якої встановлено порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість, у зв`язку з чим контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення рішення форми "Ш" від 15 грудня 2020 року №/123. ТОВ ВТФ "Керамік-Прилуки" вважає прийняте податкове повідомлення-рішення протиправним.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції прийнято до уваги дані Інтегрованої картки платника податків, проте даний документ не є належним доказом та відповідачем не було надіслано на адресу позивача відзиву на позовну заяву. Також, позивач зазначає, що позивачем своєчасно та у повному обсязі сплачено суму податкового зобов`язання, про яке зазначено у податковій декларації з ПДВ за грудень 2019 року.

На адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу апелянта без задоволення. Так, відповідач зазначає, що податкове повідомлення-рішення, яким позивачу на підставі статті 126 Податкового кодексу України нараховані штрафні санкції в розмірі 20836,38 грн є правомірним, прийняте на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи, що до суду апеляційної інстанції не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що наявні підстави для розгляду апеляційної справи та матеріалів справи в письмовому провадженні.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що співробітниками Головного управлінням ДПС у Чернігівській області було проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати узгодженого грошового зобов`язання ТОВ ВТФ "Керамік-Прилуки" податку на додану вартість, за результатами якої складено акт за №1153/25-01-04-12-18/30254530 від 24.11.2020 року, який 25.11.2019 року направлено платнику поштою з повідомленням про вручення та отримано платником 26.11.2019 року за дорученням. За результатом камеральної перевірки контролюючим органом складено Акт перевірки від 24.11.2020 року №1153/25-01-04-12-18/30254530 (надалі - Акт перевірки).

За результатом перевірки контролюючим органом зроблено висновок, позивачем порушено вимоги п.57.1 ст.57 та п.203.2 ст.203 ПК України, несвоєчасно сплачено податок на додану вартість по декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року № від 17.01.2020 року в сумі 174578,00 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення (форма "Ш") від 15.12.2020 № /123, яким до позивача, згідно ст. 126 ПК України застосовано штрафні санкції за платежем податок на додану вартість (КБКД 14010100) в розмірі 20% від суми боргу в сумі 20836,38 грн, яке вручене платнику 18.12.2020 року за дорученням.

Позивач, вважаючи, що спірне податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем з порушенням норм права, звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в разі наявності у платника податку податкового боргу, всі платежі йдуть в погашення податкового боргу, а отже податкове повідомлення-рішення від 15 грудня 2020 року №/123, яким позивачу на підставі статті 126 Податкового кодексу України нараховані штрафні санкції в розмірі 20836,38 грн, прийняте на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом підпунктів 14.1.39, 14.1.156, 14.1.157, 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

За приписами абзацу 1 пункту 57.1, пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Із аналізу наведених норм слідує, що грошове зобов`язання платника податків складається із податкових зобов`язань платника податків та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), які ним самостійно задекларовані та/або визначені йому контролюючим органом.

Положеннями підпунктів 14.1.152, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Погашення податкового боргу - це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Відповідно до пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Пунктом 131.2 статті 131 Податкового кодексу України встановлено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів, або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), орган державної податкової служби самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

З аналізу вищезазначених норм права, колегія суддів доходить висновку, що законом імперативно встановлено обов`язок податкового органу здійснювати зарахування коштів, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, а платнику податків встановлено заборону спрямовувати кошти на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ ВТФ «Керамік-Прилуки» 17.01.2020 року подано податкову декларацію з податку на додану вартість № за період грудень 2019 року. Сума узгодженого грошового зобов`язання, що виникла згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 17.01.2020 року за період грудень 2019 року складає 174578,00грн. Термін нарахування та сплати вищезазначеного грошового зобов`язання згідно з п. 57.1 ст. 57, та п.203.2 ст. 203 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI, із змінами і доповненнями - 30.01.2020 року.

Так, згідно платіжного доручення №3578 від 30 січня 2020 року ТОВ ВТФ «Керамік-Прилуки» перерахувало ПДВ в розмірі 174578,00 грн на рахунок відкритий в Казначействі України.

Колегія суддів звертає увагу, що контролюючим органом не заперечується надходження вищезазначених коштів та зарахування їх до державного бюджету.

Проте, згідно даних Інтегрованої картки платника податків вбачається, що станом на 31.12.2019 року за платником ТОВ "ВТФ "КЕРАМІК-ПРИЛУКИ" рахувалась недоїмка в розмірі 1416587,47 грн, а станом на 28.01.2020 року заборгованість позивача становила 206922,39 грн.

Отже, з інтегрованої картки вбачається, що станом на 28.01.2020 року заборгованість у позивача збільшилася, а отже кошти в розмірі 174578,00 грн, які сплачені платіжним дорученням №3578 від 30 січня 2020 року ТОВ ВТФ «Керамік-Прилуки», у відповідності до вимог ст. 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, спрямовані на погашення існуючої заборгованості.

Так, пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, об`єктом застосування штрафу є погашена сума податкового боргу, незалежно від способу погашення.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що Головним управлінням ДПС у Чернігівській області податкове повідомлення-рішення від 15 грудня 2020 року №/123, яким позивачу на підставі статті 126 Податкового кодексу України нараховані штрафні санкції в розмірі 20836,38 грн, прийняте на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства, а рішення суду першої інстанції є обґрунтованим.

Щодо посилання позивача, що дані інтегрованої картки не є належним доказом наявності боргу, у попередньому періоді, колегія з даного приводу зазначає наступне.

Так, Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422 був затверджений Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок), який визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

За визначеннями, наведеними у пункті 2 розділу І Порядку, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; достовірність показників інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у інформаційній системі, показникам первинних документів; коректність даних інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається в інформаційній системі, встановленим алгоритмам (правилам) її співставності та логічного і арифметичного контролю; перекручення (викривлення) показників - неповне та/або несвоєчасне відображення у відповідних регістрах інформаційної системи, допущене як у результаті умисних дій працівників органів ДФС, так і внаслідок виникнення арифметичних та технічних помилок.

Виходячи з аналізу наведених вище положень, у платника податків наявний правовий інтерес, щоб дані його інтегрованої картки відповідали показникам його податкової звітності, відображали реальний стан заборгованості та розрахунків з бюджетом.

Вище наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 14 липня 2020 року по справі № 826/4423/17, від 19 листопада 2018 року по справа N 810/5997/15.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не заперечується та не спростовується про наявність податкового боргу у попередньому періоді, який відображений у інтегрованій картці платника з податку на додану вартість в розмірі 1416587,47 грн, а посилання на те, що дані інтегрованої картки є неналежним доказом є необґрунтованим.

Також, судом апеляційної інстанції відхиляються твердження позивача, що суд першої інстанції повинен був з`ясувати чи оскаржувалися дії контролюючого органу про наявність податкового боргу в попередній період, оскільки вимогами ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Щодо посилання апелянта, на те, що ним відзив на позовну заяву не отримано, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки в матеріалах справи наявний фіскальний чек №від 05.03.2021 року №4126, яким підтверджується направлення на адресу Товариства відзиву на позовну заяву.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог законодавства, а скарга апелянта є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишаються без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо торгівельна фірма «Керамік-Прилуки» залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

О.В. Карпушова