Справа № 380/11357/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/11357/20 пров. № А/857/10337/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л. П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року, прийняте суддею Кухар Н.А. у місті Львові, повний текст складений 18.02.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати при звільненні позивачу компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув, з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами, встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 №41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації»; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу з відрахуванням раніше проведених виплат грошову компенсацію за належне, але неотримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178 (далі Порядок №178), без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування визначеними станом на 01.01.2020 розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 №41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що, порівнюючи ціни на предмети обмундирування, зазначені у довідці № 88/20 на виплату ОСОБА_1 при звільненні компенсації за неотримане речове майно, вбачається невідповідність цін, визначених розпорядженням від 17.02.2020 № 41.

Розрахунок проведений відповідачем з порушенням пункту 5 Порядку № 178, оскільки вказаним пунктом визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком до вказаного Порядку № 178.

Дії відповідача щодо нарахування та виплати при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна, до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами, встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 №41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації», є протиправними.

Також при вирішенні даного спору суд враховує правову позицію, викладену у пункті 54 постанови Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 815/5826/16 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, у якій зазначено, що з боку військової частини порушено право позивача на отримання компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату, і аналогічні висновки міститься в постанові Верховного Суду від 23.08.2019 по справі №2040/7697/18 та в постанові Верховного Суду від 14.11.2018 по справі №809/1488/16.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що у даних спірних правовідносинах необхідно враховувати п.5 постанови КМУ від 16.03.2016 №178 з прив`язкою до п.3 цієї постанови. При нарахуванні грошової компенсації за окремими видами речового майна, необхідно обов`язково враховувати такі складові як момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціну на час набуття права, кількість предметів, належних до видачі та термін, який минув з останнього моменту отримання предметів речового майна.

При визначенні суми, що підлягає до виплати важливо звертати уваги на момент, коли у військовослужбовця виникає право на отримання відповідного речового майна та ціну на дане майно в момент виникнення права відповідно до розрахунків, що затверджені розпорядженнями АДПСУ від 11.02.2017 №33, від 06.01.2018 №30, від 30.01.2019 №22 та від 17.02.2020 №41. На підставі наведеного позивачу відповідно до довідки від 01.08.2020 №88/20 про вартість речового майна, що належить до видачі була нарахована грошова компенсація в сумі 51362,94 та з урахуванням сплати податків та зборів в подальшому була виплачена позивачу. У свою чергу позивачем не була оскаржена вищевказана довідка від 01.08.2020 №88/20, тому така є чинною.

Вказує, що позивач під час служби набув право на деякі види речового майна особистого користування, яке на даний час не передбачено нормами забезпечення та не закуповується Державною прикордонню службою України, що в свою чергу свідчить про те, що нарахування грошової компенсації необхідно здійснювати пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна та за цінами, визначеними станом на момент виникнення права, однак зазначене не прийняте до уваги судом першої інстанції.

При цьому, позивач, звернувшись в листопаді 2020 року з позовом до суду, пропустив місячний строк звернення до суду, який встановлений частиною 5 статті 122 КАС України, що не враховано судом першої інстанції.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно по п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) від 07.07.2020 № 237-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби І категорії (начальника спеціального приміщення) відділення інспекторів прикордонної служби «Пархоменкове» (тим Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » І категорії (тип Б) звільнено з військової служби в запас за підпунктом а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) від 01.08.2020 № 269-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби І категорії (начальника спеціального приміщення) відділення інспекторів прикордонної служби «Пархоменкове» (тим Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » І категорії (тип Б) виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

31.07.2020 позивач звернувся до відповідача з рапортом, у якому просив виплатити грошову компенсацію за недоотримане від військової служби речове майно.

Відповідно до довідки № 88/20 про вартість речового майна, що належить до видачі, позивачу нараховано грошову компенсацію за недоотримане під час проходження служби речове майно в сумі 52 145,12 грн.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до Порядку № 178 відповідачем видано наказ (а.с.19) про проведення виплати грошової компенсації позивачеві за неотримане під час проходження служби речове майно на підставі довідок-розрахунків про вартість речового майна позивача у сумі 52 145,12 грн.

Відповідно до довідки відповідача № 547 та виписки з банку позивачу 21 вересня 2020 виплачено грошову компенсацію за недоотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 51 362,94 грн. (за відрахуванням військового збору у сумі 782,18 грн.).

Позивач вважаючи, що відповідач невірно визначив йому суму компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно, звернувся в суд з даним позовом.

Відповідно до положень статей 2, 5 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Як встановлено ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 4 ст. 123 КАС України передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Необхідно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17, від 22.11.2018 у справі № 815/91/18.

Так, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, спірні відносини пов`язані з проходженням позивачем публічної служби (військової служби), зокрема з приводу виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, а тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії, застосуванню підлягають саме положення ч. 5 ст. 122 КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

Тобто, у цій категорії справ, законодавець визнав, що строк в один місяць є достатнім для звернення до суду за захистом свої прав, якщо особа вважає, що під час її прийняття на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, порушено її права, свободи чи законні інтереси.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.05.2021 у справі №380/5093/20.

Як слідує з матеріалів справи, наказом начальника 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) від 07.07.2020 № 237-ос ОСОБА_1 , звільнено з військової служби в запас за підпунктом а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) від 01.08.2020 № 269-ос ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Відповідно до виписки з банку позивачу 21 вересня 2020 виплачено грошову компенсацію за недоотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 51 362,94 грн. (за відрахуванням військового збору у сумі 782,18 грн.).

Водночас, до відповідача був направлений адвокатський запит від 23 жовтня 2020, у відповідь на який листом від 27 жовтня 2020 № 705/12143 надіслано як довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, так і довідку про нараховану та фактично виплачену грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Доводи позивача, що про порушення його прав він дізнався лише після отримання відповіді відповідача на адвокатський запит, тобто після 27 жовтня 2020, не заслуговують на увагу, оскільки вказана обставина не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Водночас слід зазначити, що до суду за захистом свого порушеного права позивач звернувся лише 25.01.2021, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті (а.с.30), що в даному випадку свідчить про пропущення строку звернення до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України з відповідними позовними вимогами.

Колегія суддів звертає увагу, що за змістом ч. 1 ст. 122 і ч. 1 ст. 123 КАС України пропущений процесуальний строк може бути поновлений виключно за умови поважності причини пропуску та відсутності ознаки присікальності (преклюзивності).

Клопотання про поновлення строку звернення до суду позивачем не надано.

Таким чином, враховуючи пропущення позивачем встановленого законом строку звернення до суду з даним позовом, неподання ним клопотання про поновлення строку звернення до суду та, відповідно, належних обґрунтувань та доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до вимог статті 123 КАС України.

Згідно з частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, встановивши, що позовна заява подана позивачем до суду після спливу місячного строку звернення до суду, без заявлення позивачем клопотання про його поновлення та обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, суд першої інстанції повинен був залишити позов без розгляду, а не розглядати його по суті заявлених вимог.

З огляду на викладене, відповідно до статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України слід скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та залишити адміністративний позов без розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року в справі №380/11357/20 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк