Справа № 520/342/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Горшкова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 р. Справа № 520/342/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/342/21

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України

про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України, в якому просив суд:

- визнати дії ГУ ДПС у Харківській області щодо винесення податкових повідомлень-рішень: №0-2030, №0232135/1-5606-2030, №0-2030, №0232149/1-5606-2030, №0-2030, №0232147/1-5606-2030, №0-2030, №0232119/1-5606-2030, №0-2030, №0232120/1-5606-2030, №0-2030, №0085147/1-5606-2030, №0-2030, №0085146/1-5606-2030, №0-2030, №0085148/1-5606-2030, №0-2030, №0085151/1-5606-2030, №0-2030, №0085150/1-5606-2030, №0-2030, №0085149/1-5606-2030 - незаконними та протиправними;

- скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.05.2020: №0-2030, №0232135/1-5606-2030, №0-2030, №0232149/1-5606-2030, №0-2030, №0232147/1-5606-2030, №0-2030, №0232119/1-5606-2030, №0-2030, №0232120/1-5606-2030, №0-2030, №0085147/1-5606-2030, №0-2030, №0085146/1-5606-2030, №0-2030, №0085148/1-5606-2030, №0-2030, №0085151/1-5606-2030, №0-2030, №0085150/1-5606-2030, №0-2030, №0085149/1-5606-2030.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідачем при визначенні позивачу податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017-2019 звітні роки та складанні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень порушено положення Податкового кодексу України, рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17 та рішення Старовірівської сільської ради від 22.06.2018 №28. Відповідач неправильно та без належних правових підстав здійснив нарахування позивачу податкового зобов`язання з застосуванням максимальної ставки податку, визначеної виконавчими органами у розмірі 1%.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , як власником, рахуються нежитлові будівлі за адресами:

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 141,9 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 1148,2 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 131,8 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 129,4 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 204,5 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 108,1 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 191,4 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 143,5 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- цілісний майновий комплекс будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 10814,9 кв. м (розмір частки власності 19/25), право власності набуто 25.03.2013;

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 5173,8 кв. м. та 1155,5 кв. м (розмір частки власності 1/20), право власності набуто 25.09.2009.

Відповідно до рішення ХХІ сесії Харківської міської ради VІІ скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харккові" (зі змінами та доповненнями), встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові згідно з додатком 1 цього рішення, яким передбачена ставка податку на нерухоме майно, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1 відсотка від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр.

Ставка податку у 2017 році становила 32,00 грн, за 1 квадратний метр бази оподаткування (1% від розміру мінімальної заробітної плати (3200 грн), встановленої на 01 січня 2017 року).

Ставка податку у 2018 році становила 37,23 грн, за 1 квадратний метр бази оподаткування (1% від розміру мінімальної заробітної плати (3723 грн), встановленої на 01 січня 2018 року).

Ставка податку у 2019 році становила 41,73 грн, за 1 квадратний метр бази оподаткування (1% від розміру мінімальної заробітної плати (4173 грн), встановленої на 01 січня 2019 року).

Головним управлінням ДПС у Харківській області здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивачу за період з 2017 по 2019 рік на підставі податкових повідомлень-рішень від 22.05.2020 №0-2030 на суму 342992,39 грн, №0232135/1-5606-2030 на суму 569023,52, №0-2030 на суму 10795,13 грн, №0232149/1-5606-2030 на суму 17909,11 грн, №0-2030 на суму 2410,95 грн, №0232147/1-5606-2030 на суму 3999,41 грн, №0-2030 на суму 5988,26 грн, №0232119/1-5606-2030 на суму 9934,51 грн, №0-2030 на суму 5399,86 грн, №0232120/1-5606-2030 на суму 8958,36 грн, №0-2030 на суму 5921,49 грн, №0085147/1-5606-2030 на суму 9823,74 грн, №0-2030 на суму 7987,12 грн, №0085146/1-5606-2030 на суму 13250,62 грн, №0-2030 на суму 8533,79 грн, №0085148/1-5606-2030 на суму 14157,54 грн, №0-2030 на суму 4511,01 грн, №0085151/1-5606-2030 на суму 7483,76 грн, №0-2030 на суму 5500,01 грн, №0085150/1-5606-2030 на суму 9124,51 грн, №0-2030 на суму 6184,39 грн, №0085149/1-5606-2030 на суму 10259,87 грн.

Не погоджуючись із визначеною сумою податкових зобов`язань, позивач оскаржив спірні податкові повідомлення-рішення до Державної податкової служби України.

Рішенням №5324/Ш/99-00-06-02-04-09 від 04.12.2020 Державною податковою службою України відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги, а відтак спірні податкові повідомлення-рішення залишились без змін.

Не погоджуючись із спірними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності донарахування контролюючим органом ОСОБА_1 спірних сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

Згідно із приписами п.п. 4.1.1, 4.1.3. п. 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах зокрема як загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

Згідно п. 6.1. статті 6 Податкового кодексу України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В силу вимог п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зокрема зобов`язаний: стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Отже, платник податків зобов`язаний сплатити відповідні податки у встановленому законом розмірі та у встановлений строк, в свою чергу невиконання чого тягне за собою притягнення до відповідальності за порушення податкового законодавства.

Відповідно до приписів ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 14.1.1291. пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

При цьому, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

У відповідності до п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При цьому, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п. 12.3.4 п.12.3 ст. 12цього Кодексу (п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України ).

Згідно положень п.266.5.1 п.266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно пунктів 1 -3 додатку № 1 рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 542/7 від 22.02.2017 "Про місцеві податки та збори у місті Харкові", ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток. Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні 1 відсоток; 2) будівлі офісні 1 відсоток; 3) будівлі торговельні 1 відсоток; 4) гаражі 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; 8) інші будівлі 0,1 відсотка.

Згідно пунктів 1 -3 додатку № 1 рішення 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання №1284/18 від 28.11.2018 "Про внесення змін до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток. Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні 1 відсоток; 2) будівлі офісні 1 відсоток; 3) будівлі торговельні 1 відсоток; 4) гаражі 0,1 відсотка; 5) виключений; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; 8) інші будівлі 0,1 відсотка.

В обґрунтування позову та апеляційної скарги, позивач зазначає, що нерухоме майно, яке знаходиться за адресою просп. Гагаріна, 360-Б, м. Харків є нежитловим приміщенням, а саме виробничим будинком. Відтак, на думку позивача, ставка для зазначеної будівлі, при обчисленні податку за 2017 -2018 роки, повинна складати 0,25 відсотка, а контролюючим органом протиправно було застосовано ставку у розмірі 1%.

Крім того, будівля, яка розташована за адресою м. Харків, вул. Сумська, буд. 75 є нежитлововим приміщенням та не відноситься до будівель готельних, офісних, торговельних, для публічних виступів та промислових та складів, а відтак податковим органом знову ж таки було помилково до неї застосовано ставку у розмірі 1 %. Позивач вважає, що зазначена будівля відноситься до пункту "інші будівлі" та відповідно ставка для сплати податку за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за неї становить 0,1%.

Також, позивач у позовній заяві стверджує, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , податковим органом було обчислено, виходячи зі ставки 1% від мінімальної заробітної плати як "будівлі нежитлові", відповідно до рішення 11 сесії Старовірівської сільської ради 7 скликання від 22.06.2018 №28 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Старовірівської сільської ради". Хоча вірним було б застосування коефіцієнта у розмірі 0,2%, з огляду на те, що, на думку позивача, зазначена будівля відноситься до будівель сільськогосподарського призначення.

Колегія суддів не погоджується з доводами позивача щодо невірного застосування податковим органом ставки податку для обчислення податку нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, з огляду на те, що відповідно до Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Проте, позивачем не надано, як до податкового органу, так і до суду, жодного технічного документу, при дослідженні якого було б можливо класифікувати функціональне призначення нерухомих об`єктів, щодо яких прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

В свою чергу, відповідачем було надано до суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі якої податковим органом було зроблено розрахунки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, при дослідженні якої вбачається, що оподатковані об`єкти нерухомого майна є нежитловими будівлями. А встановити, їх належність до певної класифікації, з наданих документів не вбачається можливим.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначає Закон України від 01.07.2004 № 1952 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952).

Пунктом 1 ст. 26 Закону № 1952 визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі змін ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх змін, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» п. 2 ч. 6 ст. 37, цього закону, вносяться зміни до державного реєстру прав.

Статтею 28 Закону № 1952 визначено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються до такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, надається технічний паспорт на такий об`єкт.

Під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносяться відомості про об`єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий об`єкт.

З метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації розроблено Методику класифікації будівель за головною класифікаційною; ознакою - їх цільовим функціональним призначенням (далі - Методика).

Оскільки фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості обчислюється на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному Класифікатором, із використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення, то платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за отриманням необхідного висновку щодо ідентифікації об`єкта нерухомості доцільно звертатись до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду.

На підставі викладеного, платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з метою запобігання невірного обчислення бази оподаткування, повинен звернутися до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду і отримати необхідний висновок щодо віднесення об`єктів нерухомості до відповідного класу Класифікатора та надати його до податкового органу.

Відповідно до пп. 266.7.3. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:

- об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

- розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

- права на користування пільгою із сплати податку;

- розміру ставки податку;

- нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Відтак, позивача не було позбавлено можливості надати до податкового органу уточнюючі документи щодо характеристик оподаткованих будівель для вірного розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом застосування вірних коефіцієнтів для обчислення такого податку. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем вчинялися дії щодо звірки даних для обчислення податку відповідно до податкового законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності донарахування контролюючим органом спірних сум земельного податку з фізичних осіб, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості, та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року по справі №520/342/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 по справі № 520/342/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий