Справа № 340/414/20
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/414/20

провадження № 2-ап/340/26/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: Приватного підприємства "Літа"

до відповідача: Головного управління ДПС у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення -

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулося до суду з позовною заявою до ГУ ДПС у Кіровоградській області, якою просить визнати протиправними та скасувати податкових повідомлень-рішень від 09 вересня 2019 року № 0 та № 0.

В обґрунтування вказує, що податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки винесені на підставі помилкових висновків, викладених в актах перевірки. Позивач вказує, що підприємство мало чинні ліцензії, які давали йому право на здійснення торгівельної діяльності з реалізації скрапленого газу на належних ПП "Літа" автогазозаправних станціях.

Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с.2-3).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року позовну заяву ПП "Літа" залишено без розгляду, на підставі п. 4 ч.1 ст.240 КАС України.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 року, апеляційну скаргу ПП "Літа" - задоволено, ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року в адміністративній справі №340/414/20 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.213-214).

Вказана справа надійшла до суду 20.08.2021 року та передана головуючому судді Петренко О.С. для вирішення питання щодо продовження розгляду справи.

Ухвалою суду від 30.08.2021 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження (а.с.221-222). Розгляд справи призначено в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду 27.09.2021 року закрито підготовче провадження в справі та призначено до судового розгляду по суті.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що викладені в письмовому відзиві, який долучений до матеріалів справи.

У судове засідання 19.10.2021 року представники сторін не з`явилися, при цьому надавши клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

ПП "Літа" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 23.04.1998 р. (а.с.41).

Основним видом економічної діяльності є 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (а.с.42).

22.08.2019 року посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено фактичну перевірку двох господарських об`єктів /автозаправка в м. Кропивницький, вул. Покровська,46 та АЗС, Кіровоградський район, с. Соколівське, вул. Шосейна,45), в яких здійснює господарську діяльність ПП "Літа" з питань дотримання вимог законодавства України у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального за період з 01.07.2019 по 22.08.2019 року.

В ході проведення фактичної перевірки АЗС за адресою м. Кропивницький, вул. Покровська,46 а, встановлено, що за вказаною адресою ПП "Літа" у періоді з 01.07.2019 по 22.08.2019 здійснює роздрібну торгівлю пальним (газ скраплений), відповідно до ліцензії від 12.07.2019 року №1900171, термін дії з 12.07.2019 по 12.07.2024.

Згідно наданих книг обліку розрахункових операцій, фіскальних чеків, наявної офіційної інформації з бази даних ДФС України (АС «Податковий блок», підсистема «Чеки») встановлено, що в період з 01.07.2019 по 11.07.2019 ПП "Літа" здійснювало роздрібну торгівлю пальним /газ скраплений/, при цьому не маючи ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Вказаний факт підтверджено відповідними фіскальними чеками.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 22.08.2019 року №234/11-28-4001/24713348, який підписано директором ПП "Літа" (а.с.19-22).

В ході проведення перевірки АЗС за адресою Кіровоградська область, с. Соколівське, вул. Шосейна,45 встановлено, що за вказаною адресою ПП "Літа" у період з 01.07.2019 по 22.08.2019 року здійснювало роздрібну торгівлю пальним (скрапленим газом), відповідно до ліцензії від 12.07.2019 року №1900176, термін дії з 12.07.2019 по 12.7.2024.

Згідно наданих книг обліку розрахункових операцій, фіскальних чеків, наявної офіційної інформації з бази даних ДФС України (АС «Податковий блок», підсистема «Чеки») встановлено, що в період з 01.07.2019 по 11.07.2019 ПП "Літа" здійснювало роздрібну торгівлю пальним /газ скраплений/, при цьому не маючи ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Вказаний факт підтверджено відповідними фіскальними чеками.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 22.08.2019 року №235/11-28-4001/24713348, який підписано директором ПП "Літа" (а.с.15-18).

09.09.2019 контролюючим органом на підставі Актів перевірки було винесено податкові повідомлення-рішення:

-№ 0 на суму штрафних санкцій 250 000 грн. (а.с.11);

-№ 0 на суму штрафних санкцій 250 000 грн. (а.с.13).

Не погоджуючись з висновками, викладеними в актах перевірки від 22.08.2019, ПП "Літа", у відповідності до ст. 56.1 Податкового кодексу України, подало до ДПС України скаргу на податкові повідомлення-рішення від 09.09.2019 (а.с.34-37).

Рішення ДПС України від 20.01.2020 № 2311/6/99-00-06-03-02-06 про результати розгляду скарги, подану ПП "Літа" скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення рішення від 09.09.2019 без змін (а.с.38-39).

Не погоджуючись із позицією контролюючого органу та винесеними податковими повідомлення рішеннями від 09.09.2019 позивач, з метою захисту свого порушеного права, звернувся із позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Пунктом1.1. статті 1 Податкового кодексу України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

За приписами п.61.1 ст.61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом (п.61.2 ст.61 ПК України).

Відповідно до пп.62.1.3 п.62.1 ст.62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Види перевірок, які контролюючі органи мають право проводити, визначені ст.75 ПК України, пунктом 75.1 якої визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, зокрема, посилається на те, що накази Головного управління ДФС від 21.08.2019 містять лише посилання на п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України без зазначення, що стало підставою для проведення фактичної перевірки, тобто за відсутності контролюючого органу підстав для проведення перевірки.

З даного питання слід зазначити, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року (справа № 826/17123/18) відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

При цьому, у постанові від 21 лютого 2020 року (справа № 826/17123/18) Верховний Суд сформував новий правовий висновок, наступного змісту: «оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, такими підставами позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».

Відтак, аналіз обов`язкового до врахування висновку Верховного Суду дає підстави вважати, що позивач вправі посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення податкової перевірки, однак таке право платник податків може реалізувати при оскарженні в подальшому наслідків проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, а не при оскарженні наказу про проведення перевірки.

Оцінка таких підстав позову є першочерговою при розгляді справ про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки податкових повідомлень рішень.

З урахуванням наведеного, суд у першу чергу здійснює оцінку правомірності призначення та проведення відповідачем перевірки за результатом якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до п.80.1 ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Підставою проведення фактичної перевірки, визначеної підпунктом 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 460/1239/19 зазначив, що в межах даних правовідносин судами попередніх інстанцій не перевірено наявність (відсутність) підстав для проведення перевірки. При цьому, не зазначення такої підстави в наказі на проведення на перевірки не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до п.п.81.1 ст. 81 ПК України, в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену цим Кодексом.

Також суд зазначає, що пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, передбачено дві окремі підстави для призначення проведення фактичної перевірки, а саме:

- першою підставою є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства у частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- другою (самостійно, незалежною від першої) підставою є здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Такий висновок підтриманий Верховним Судом при розгляді подібних спорів, зокрема, у постанові від 22.05.2018 у справі № 810/1394/16, у постанові від 10.04.2020 у справі № 815/1978/18. Суд касаційної інстанції у даних рішеннях зауважив, що норма пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які покладені на органи ДПС.

Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

В даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства для призначення фактичної перевірки необхідно в частині проведення контролю за виробництвом, обліком, зберіганням та транспортуванням спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків.

Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

У даному випадку, достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Щодо допущеного порушення в частині реалізації в період 01.07.2019 по 11.07.2019 року пального без наявності ліцензії, суд вказує наступне.

Частиною 1статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" №481/95-ВР встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

А відповідно абзацу восьмого частини другої цієї статті, до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:

оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500 000 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною 2 цієї статті, приймаються, зокрема, податковими органами згідно з приписами частини 4статті 17 Закону України Закону №481/95.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших за конодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих пода тків і зборів" від 23.11.2018 р. № 2628-VIII внесені зміни до Закону України "Про державне ре гулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме: ч.ч. 1 та 4 ст. 15 викладено у такій редакції: «Імпорт, експорт алко гольних напоїв та тютюнових виробів здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм вла сності без ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії».

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 2628-VIII, він набирає чин ності з 01.01.2019 р., крім, зокрема, підпункту 6 (щодо змін до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"), підпункту 17 (щодо змін до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності") п. 2 розділу II цього Закону, що набирають чинності з 01.07.2019 р.

Одночасно Законом №2628-VIII доповнено ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне ре гулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", за якою до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів гос подарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фі нансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії -250000 гривень.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на той факт, що неможливість своєчасного оформлення ліцензій викликана бездіяльністю податкового органу щодо розгляду поданих документів на одержання ліцензій для торгівлі пальним у встановлений законом строк.

Так, позивач вказує, що з метою отримання відповідних ліцензій ПП "Літа" 19.06.2019 подано до каб.106 ГУ ДФС у Кіровоградській області всі необхідні документи для отримання відповідних ліцензій.

При цьому жодного доказу звернення до податкового органу саме 19.06.2019 року до суду не надано.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо того, що неможливість своєчасного оформлення ліцензій викликана бездіяльністю податкового органу щодо розгляду поданих документів на одержання ліцензій для торгівлі пальним у місцях роздрібної торгівлі пальним у встановлений законом строк, оскільки факт відсутності ліцензії на провадження роздрібної торгівлі пальним або закінчення терміну дії попередньої ліцензії позбавляє суб`єкта господарювання права здійснювати таку діяльність з моменту припинення дії попередньої ліцензії до отримання нової ліцензії, а несвоєчасне прийняття контролюючим органом рішення про відмову у видачі нової ліцензії жодним чином не наділяє господарюючого суб`єкта правом здійснювати діяльність, яка підлягає ліцензуванню, зокрема здійснювати торгівлю пальним, у період, коли контролюючий орган лише розглядає поданий заявником пакет документів. Саме лише подання господарюючим суб`єктом заяви про видачу нової ліценції у період, коли закінчився вже строк дії попередньої ліцензії, з пакетом документів, який є недостатній для прийняття контролюючим органом позитивного рішення про видачу нової ліцензії (що встановлено рішенням суду у справі №440/2474/20), не надає такому суб`єкту жодного права здійснювати ліцензійну діяльність в такий період до моменту прийняття контролюючим органом рішення про видачу відповідної ліцензії.

Твердження представника позивача, що несвоєчасний розгляд контролюючим органом заяви суб`єкта господарювання про видачу нової ліценції та не прийняття відповідного рішення у встановлений строк, надає такому суб`єкту право на продовження здійснення ним ліцензованої діяльності, є безпідставним, не має жодного законодавчого підґрунтя та суперечить самому принципу ліцензування певних видів діяльності та основним засадам державної політики щодо регулювання оптової і роздрібної торгівлі пальним забезпечення його високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом пального на території України.

Законом не передбачено можливості здійснення певного виду господарської діяльності, який підлягає ліцензуванню, за умови лише подання до органу ліцензування відповідної заяви з пакетом документів, без прийняття відповідного рішення уповноваженим органом, оскільки це б суперечило меті процедури ліцензування, яка покликана забезпечити захист прав, законних інтересів, життя і здоров`я людини, навколишнього природного середовища, захисту обмежених ресурсів держави та забезпечення безпеки держави.

Посилання представника позивача на уніфікований порядок ліцензування, з посиланням на Закон України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" від 6 вересня 2005 року №2806-IV є безпідставним, оскільки частиною другою статті 2 цього Закону чітко визначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини у сфері ліцензування господарської діяльності (крім відносин щодо видачі документів дозвільного характеру, необхідних для отримання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності), охорони державного кордону, державної митної справи, державного експортного контролю, державного регулювання ринків фінансових послуг, охорони державної таємниці (провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею), захисту економічної конкуренції, на відносини щодо сертифікації оператора системи передачі відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", а також на дозвільну систему, що поширюється на операції зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими матеріалами і речовинами, сильнодіючими отруйними речовинами, дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії, дозвільну діяльність у сфері цивільної авіації, у сфері телебачення і радіомовлення.

Тобто дія цього закону на спірні правовідносини в частині видачі ліценції і здійснення господарюючим суб`єктом діяльності без такої ліценції за принципом мовчазної згоди не поширюється. Вказаний закон може поширюватися лише на відносини щодо видачі певних документів дозвільного характеру (а не ліцензії), необхідних для отримання ліцензії, а порядок видачі самої ліцензії, на підставі таких дозвільних документів, регулюється зовсім іншим законом, який не містить принципу мовчазної згоди.

За таких обставин, зважаючи на встановлені під час перевірки факти здійснення позивачем роздрібної торгівлі пальним у період з 01.07.2019 по 11.07.2019 без наявності ліцензії, беручи до уваги, що подання заяви про видачу ліцензії з відповідними документами не наділяє суб`єкта господарювання правом здійснювати таку діяльність до отримання ліцензії, суд дійшов висновку про те, що податковий орган, застосовувавши до ПП "Літа" фінансову санкцію, діяв відповідно до вимог ПК України та Закону №481, а отже правомірно.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на вимогах ПК України та Закону №481, прийнято з урахуванням обставин, які мали значення для його прийняття, тому підстави для визнання їх протиправними і скасування відсутні.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимогстатті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач під час розгляду справи не надав.

Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням вимог частини 2статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно приписів статті 139 КАС України, підстави для стягнення судових витрат з відповідача у суду відсутні.

Керуючись статтями 243, 245, 248, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного підприємства "Літа" до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко