Справа № 420/2535/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/2535/21

Категорія:106030000 Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту: 11.05.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини (далі в/ч) НОМЕР_1 про:

- визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 вересня 2019 року по 23 грудня 2020 року включно;

- зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 вересня 2019 року по 23 грудня 2020 року включно.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що при звільненні позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 05 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустку як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки. У зв`язку з цим позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустку учасникам бойових дій. Проте відповідь в/ч НОМЕР_1 надана не була. Тому позивач звернувся для вирішення спорів до Одеського окружного адміністративного суду.

У позові вказано, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі №420/6768/20 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі №420/6763/20 в/ч НОМЕР_1 24 грудня 2020 року було нараховано та виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій та iндексацiю грошового забезпечення у сумі 15 060,35 грн., що підтверджується повідомленням про надходження.

Крім того, позивач вказав, що повідомленням про надходження індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустку учасникам бойових дій від 24 грудня 2020 року підтверджено факт несвоєчасного розрахунку при звільнення за період з 22 вересня 2019 року по 23 грудня 2020 року.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що в правовідносинах позивача та в/ч НОМЕР_1 відсутні правові підстави для застосування відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП, щодо виплати позивачу середнього заробітку, а посилання позивача на приписи законодавства України про працю стосовно поняття, нарахування та виплати працівникам в тому числі військовослужбовцям середнього заробітку є безпідставними та не можуть бути допустимими доказами по даній справі.

Як стверджував відповідач, у військовому законодавстві гарантування своєчасного розрахунку при звільненні забезпечується не за рахунок відповідальності власника (підприємства) у вигляді виплати середнього заробітку, а за рахунок надання військовослужбовцю права продовжувати службу та отримувати грошове забезпечення протягом відповідного часу. Тому, якщо військовослужбовець при звільненні не забезпечений усіма видами грошового забезпечення, які йому належать, то він має право не давати згоду на його виключення зі списків особового складу військової частини та далі перебувати на усіх видах забезпечення відповідної військової частини до дня, коли з ним здійснять повний розрахунок.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 вересня 2019 року по 23 грудня 2020 року включно.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 вересня 2019 року по 23 грудня 2020 року включно.

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- в правовідносинах позивача за первісним позовом та в/ч НОМЕР_1 відсутні правові підстави для застосування відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України, щодо виплати позивачу середнього заробітку, а посилання Позивача на приписи законодавства України про працю стосовно поняття, нарахування та виплати працівникам в тому числі військовослужбовцям середнього заробітку є безпідставними та не можуть бути допустимими доказами по даній справі. В/ч НОМЕР_1 також вважає обґрунтованою позицію суду, що ст. 117 КЗпП України застосовується, як підстава відповідальності власника (підприємства, установи). Відповідно складом правопорушення є порушення власником строків розрахунку при звільненні, в той час як у даній справі є відповідачем Військова частина, а не власник в розумінні ст. 117 КЗпП України;

- військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. З матеріалів справи вбачається, що наказом від 20 вересня 2019 року №20 позивача за первісним позовом звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини. Тому, якщо військовослужбовець при звільненні не забезпечений усіма видами грошового забезпечення, які йому належать, то він має право не давати згоду на його виключення зі списків особового складу військової частини та далі перебувати на усіх видах забезпечення відповідної військової частини до дня, коли з ним здійснять повний розрахунок. Отже, позивач не скористався своїм правом, передбаченим абз.3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України;

- позивач знав про порушене право у день виключення його зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 (21 вересня 2019 року) та проведення з ним фактичного розрахунку. Однак до суду з цим адміністративним позовом позивач звернувся лише 22 лютого 2021 року, тобто понад місячний строк, що передбачений КАС України. Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском встановленого процесуальним законом місячного строку.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 , з 05 січня 2016 року по 21 вересня 2019 року проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20 вересня 2019 року сержанта ОСОБА_1 з 21 вересня 2020 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року по справі №420/6768/20, яке набрало законної сили 27 жовтня 2020 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та:

- визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6763/20 від 23 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05 січня 2016 року по 21 вересня 2019 року включно. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05 січня 2016 року по 21 вересня 2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 05 січня 2016 року по 28 лютого 2018 січень 2008 року, а в період з 01 березня 2018 року по 21 вересня 2019 року березень 2018 року з урахуванням абз.4 п.5 Постанови Кабміну України від 17 липня 2003 року №1078.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі №420/6763/20 апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 задоволено частково та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року скасовано з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року в розмірі 4 503,21 грн.

Відмовлено в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 .

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі №420/6768/20 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі №420/6763/20 в/ч НОМЕР_1 24 грудня 2020 року було нараховано та виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій та індексацію грошового забезпечення у сумі 15 060,35 грн.

На підтвердження вказаної обставини позивачем надано до суду знімок повідомленням про надходження про надходження грошових коштів у розмірі 15 060,35 грн. від в/ч НОМЕР_1 .

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що за встановлених обставин справи, до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ч.2 ст. 117 КЗпП України, оскільки на момент звільнення позивачу не було виплачено всіх належних йому сум і розмір таких сум (розмір компенсації) був спірним.

Суд першої інстанції, враховуючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд вважає порушеним право позивача на отримання відшкодування за затримку виплати на підставі ст. 117 КЗпП України.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частина 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" передбачала, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення), передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Нормами ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

За змістом ч.1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Відповідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч.2 ст. 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, встановлений ч.5 ст. 122 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі №420/6768/20 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі №420/6763/20 в/ч НОМЕР_1 24 грудня 2020 року було нараховано та виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій та індексацію грошового забезпечення у сумі 15 060,35 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с.4).

Згідно ч.1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, за правилами встановленими ч.1 ст. 120 КАС України перебіг строку для звернення позивача з позовом у даній справі почався 25 грудня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до адміністративного суду 22 лютого 2021 року (а.с.1), тобто з пропуском місячного строку встановлено ч.5 ст. 122 КАС України, не подавши заяву про поновлення цього строку.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, у даній справі, повинен був застосувати правила ч.3 ст. 123 КАС України та залишити позов без розгляду.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20, від 17 березня 2021 року у справі № 460/4872/20.

Підсумовуючи, колегія суддів констатує, що відповідно до вимог ч.1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених ст.ст. 123, 240 КАС України.

Керуючись ч.3 ст. 123, ст.ст. 240, 308, 311, п.3 ч.1 ст. 315, ч.1 ст. 319, ст.ст. 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року скасувати. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 листопада 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.