Справа № 140/16010/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 140/16010/20 пров. № А/857/16572/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,Цифрон на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог у справі 140/16010/20 (головуючий суддя Валюх В.М., м. Луцьк) за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ,,Цифрон до Головного управління ДПС у Волинській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

16 листопада 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Цифрон звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, Державної податкової служби України, в якому просило:

а) визнати протиправними та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Волинській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 19.09.2019 №1283468/42521708, №1283470/42521708, №1283467/42521708, №1283469/42521708, від 04.06.2020 №1613000/42521708, від 15.06.2020 №1637625/42521708, №1637624/42521708, від 17.08.2020 №1843705/42521708, №1843707/42521708, №1843706/42521708, від 12.06.2020 №1632963/42521708, №163264/42521708 про відмову у реєстрації в ЄРПН податкових накладних від 23.08.2019 № 106, № 107, від 30.08.2019 № 116, № 115, від 08.08.2019 №117, від 29.08.2019 № 119, від 30.09.2019 №157, від 05.06.2020 №142, №143, від 25.06.2020 №145, розрахунків коригування від 27.11.2019 №2, від 26.11.2019 № 1;

б) зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 23.08.2019 № 106, № 107, від 30.08.2019 № 116, № 115, від 08.08.2019 №117, від 29.08.2019 № 119, від 30.09.2019 №157, від 05.06.2020 №142, №143, від 25.06.2020 №145, розрахунки коригування від 27.11.2019 №2, від 26.11.2019 №1 датою їх первинного подання товариством з обмеженою відповідальністю ,,Цифрон на реєстрацію.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (т.1, а.с.193).

Ухвалою від 21 липня 2021 року Волинський окружний адміністративний суд відмовив в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю ,,Цифрон про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог та позов залишив без розгляду в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю ,,Цифрон про визнання протиправними та скасування рішень Комісії Головного управління ДПС у Волинській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 19.09.2019 №1283468/42521708, №1283470/42521708, №1283467/42521708, №1283469/42521708 та похідних позовних вимог про зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладених податкові накладні від 23.08.2019 №106, № 107, від 30.08.2019 №115, № 116.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ТзОВ ,,Цифрон подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала не в повній мірі відповідає нормам частини 3 статті 2, частини 1 статті 90 та статті 242 КАС України, а тому є такою, що винесена судом з порушенням діючого законодавства, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що у заяві про поновлення строку звернення до суду товариство акцентувало увагу на тому, що рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних від 19.09.2019 №1283468/42521708, №1283470/42521708, №1283467/42521708, №1283469/42521708 оскаржені до суду з дотримання строків оскарження, передбачених статтею 102 Податкового кодексу України, згідно якої платник має право оскаржити в суді рішення контролюючого органу в будь-який момент після отримання такого рішення протягом 1095 днів.

Вказана позиція щодо строків оскарження була висловлена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 640/46/19 та від 14.02.2019 у справі №813/4921/17.

З липня 2020 року Верховний Суд у постанові від 02.07.2020 у справі № 1.380.2019.006119 сформулював новий правовий висновок, відповідно до якого строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН з похідною вимогою про зобов`язання її зареєструвати, у разі, коли платником податків не використовувалася процедура адміністративного оскарження таких рішень як досудового порядку вирішення спору, визначається частиною першою статті 122 КАС України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, з 2019 року по липень 2020 року існувала правова позиція Верховного Суду, що строк на оскарження рішення про відмову в реєстрації ПН/РК становить 1095 днів, незалежно від використання права на адміністративне оскарження, відповідно при подачі позовної заяви позивач не міг очікувати, що буде сформована позиція, відповідно до якої, строк на звернення до суду для оскарження рішень про відмову в реєстрації ПН/РК буде скорочений.

Також, позивач наголошував, що на пропуск звернення до суду в частині оскарження рішень контролюючого органу вплинули ті обставини, що на виконання вимог статті 29 Закону України ,,Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, рішеннями Кабінету Міністрів України на території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин.

Враховуючи вказані обставини, товариство певний період часу з моменту введення карантину на території України було позбавлене можливості здійснювати повноцінну діяльність, що відповідно є наслідком неможливості своєчасно здійснити заходи щодо оскарження рішень Комісії ГУ ДПС у Волинській області, а саме: отримання належної правової допомоги, підготовки матеріалів та подання позову.

Позивач доводить, що суд також не прийняв до уваги практику Європейського Суду з прав людини. Так, згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі ,,Іліан проти Туреччини встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

З огляду на викладене, позивач просить скасувати ухвалу від 21 липня 2021 року у справі №140/16010/20 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині позовних вимог, залишених без розгляду.

ГУ ДПС у Волинській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи позивача про невідповідність ухвали суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 16.11.2020 ТзОВ ,,Цифрон звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування ряду рішень Комісії ГУ ДПС у Волинській області, в тому числі рішень від 19.09.2019 №1283468/42521708, №1283470/42521708, №1283467/42521708, №1283469/42521708, тобто з пропущенням передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України шестимісячного строку.

Відмовляючи в поновленні строку звернення до суду та залишаючи вказану частину позовних вимог без розгляду на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не навів та не довів поважних причин пропуску такого строку, а тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування приписів КАС України щодо визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права та є вірними.

Так, відповідно до згідно приписів частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом частин 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року № 340/1019/19).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України ,,Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява № 48778/99).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Щодо захисту своїх прав, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Водночас, тривала пасивна поведінка позивача не вказує про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у нього можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

В силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України ,,Про судоустрій і статус суддів суд першої інстанції правомірно врахував під час вирішення цього спору викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі № 1.380.2019.006119 висновки.

Так, Верховний Суд зазначив, що строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН з похідною вимогою про зобов`язання її зареєструвати, у разі, коли платником податків не використовувалася процедура адміністративного оскарження таких рішень як досудового порядку вирішення спору, визначається частиною першою статті 122 КАС України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, суд першої інстанції аргументовано зазначив, що про рішення комісії ГУ ДПС від 19.09.2019 №1283468/42521708, №1283470/42521708, №1283467/42521708, №1283469/42521708 позивач повинен був дізнатися у день їх прийняття з огляду на те, що такі рішення у вигляді електронних документів невідкладно надсилаються платникам податків, а на час прийняття оскаржених рішень карантин ще не був запроваджений, оскільки був введений на території України лише з 12.03.2020, тобто майже через шість місяців після прийняття відповідачем цих рішень.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду в частині позовних вимог підстави не можна визнати поважними, оскільки позивач лише вказав про неможливість через уведення карантину своєчасного здійснення заходів щодо оскарження вказаних рішень, проте не зазначив, чим конкретно спричинена така неможливість (наприклад, захворювання працівників товариства чи адвокатів, відсутність транспортного сполучення, закриття відділень поштового зв`язку, повне зупинення діяльності товариства тощо), та не надав жодних доказів на підтвердження того, що пропуск строку звернення до суду дійсно зумовлений саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Інших поважних причин пропуску строку звернення до суду позивач суду не надав.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального і процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, ухвала суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,Цифрон залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог у справі 140/16010/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 18.11 2021.