Справа № 308/7494/21
Суддя: Крегул М. М.
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/7494/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Крегул М.М.,

секретар судового засідання Тимко М.В.,

учасники справи:

представник позивача: Олійник Р. Б.,

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області - представник Сатмарі Н. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Ужгороді, справу за позовною заявою адвоката Олійника Романа Богдановича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання протиправною та скасування постанови від 04.06.2021 року про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Олійник Роман Богданович , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання протиправною та скасування постанови від 04.06.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді трафу у розмірі 340 грн 00 коп. .

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що державним інспектором відділу контролю за використанням та охороною земель у Воловецькому, Міжгірському, Мукачівському, Свалявському районах та м. Мукачеве управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Гриб С.І. була проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства директором ДП «Санаторій «Поляна» ПАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» Бурак Л.І. під час використання земельної ділянки земель, комунальної власності, оздоровчого призначення, площею 4.1314 га за кадастровим номером :08:002:0227 наданих для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів в АДРЕСА_1 .

За наслідками вказаної перевірки було складено протокол про адміністративне правопорушення від 04.06.2021 р. за висновками якого встановлено, що земельна ділянка земель комунальної власності, оздоровчого призначення, площею 4,1314 га за кадастровим номером :08:002:0227 наданих для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів в АДРЕСА_1 використовується ДП «Санаторій «Поляна» ПАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» на підставі договору оренди земельної ділянки від 07 жовтня 2019 року, виданого на підставі рішення 37-ї сесії 7-го скликання Полянської сільської ради від 29 липня 2019 року № 627 строком на два роки, а також, що нібито частина земельної ділянки площею 0,36 га земель оздоровчого призначення, що надана для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів на якій знаходяться будівлі колишньої клубу-їдальні та будівля бактеріологічної лабораторії де здійснюється діяльність в промислових цілях по розливу мінеральної води, використовується не за цільовим призначенням та не відповідає вимогам ст.20, п.1 Земельного кодексу України в частині використання земельної ділянки відповідно до рішення органу місцевого самоврядування при наданні вищевказаної земельної ділянки в користування та ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» №963-IV від 16.06.2003 р.

На підставі вказаного протоколу було винесено постанову про накладення адміністративного правопорушення від 04.06.2021 р., якою позивача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення (використання земельної ділянки не за цільовим призначенням), відповідальність за яке передбачено ст. 53 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Позивач вважає таку постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що в акті перевірки від 04.06.2021 р. зазначено, що нібито «Відповідно до топо-геодезичної зйомки, наданої Полянською сільською радою листом №780/02-19 від 03.06.2021 року, розробленої сертифікованим інженером-землевпорядником ТОВ «Зодчий і К» ОСОБА_2 на земельну ділянку комунальної власності, оздоровчого призначення, площею 4,1314 га за кадастровим номером :08:002:0227, яка надана для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів в АДРЕСА_1 з визначенням земельної ділянки площею 0,36 га на якій розмішена будівля колишнього клубу-їдальні та будівля бактеріологічної лабораторії в яких здійснюється діяльність в промислових цілях по розливу мінеральної води. Таким чином , земельна ділянка земель оздоровчого призначення, що надана для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів на якій знаходяться вищенаведені будівлі та здійснюється діяльність по розливу мінеральної води, не відповідає використанню земельної ділянки за її цільовим призначенням та використовуються в промислових цілях. Зокрема зазначено, що керівництвом ДП санаторій «Поляна» ЗАТ ЛОП «Укрпрофоздоровниия» використовується земельна ділянка не за цільовим призначенням, площею 0,36 га.»

Водночас, позивач стверджує, що діяльність по розливу мінеральної води, на території земельної ділянки, яка стала предметом перевірки на дотримання вимог земельного законодавства, ДП «Санаторій «Поляна» безпосередньо не здійснює (вказана діяльність здійснюється ТОВ «Аква Поляна» на підставі Договору про спільну діяльність від 26.07.2002 р.), а це в свою чергу виключає можливість притягнення керівника ДП «Санаторій «Поляна» - ОСОБА_1 до відповідальності за нецільове використання земельної ділянки у відповідності до ст. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення України.

Однак, державним інспектором цю обставину не було враховано при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення, хоча про наявність відповідного договору про спільну діяльність від 26.07.2002 р. йому було відомо.

Також, як було встановлено під час перевірки, Дочірнє підприємство «Санаторій Поляна» здійснює свою діяльність на земельній ділянці земель комунальної власності, оздоровчого призначення, площею 4,1344 га за кадастровим номером :08:002:0227 наданих для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів в АДРЕСА_1 на підставі договору оренди земельної ділянки від 07 жовтня 2019 року, виданого на підставі рішення З 7-ї сесії 7-го скликання Полянської сільської ради від 29 липня 2019 року № 627 строком на два роки.

Зі змісту даного договору не вбачається обмеження та заборона на розміщення на орендованій земельній ділянці цеху по розливу мінеральної води.

Окрім цього, відповідно до договору про спільну діяльність від 26 липня 2002 року № 2108080/2002-2, укладеного між ДП «Санаторій «Поляна» та ДП «Аква Поляна» ТОВ «Сумаф» за погодженням з головою Правління ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», власником нерухомого майна переданого у спільну діяльність на орендованій земельній ділянці є ПрАТ «Укрпрофоздоровниця». Нерухоме майно, що знаходиться на орендованій санаторієм земельній ділянці тільки перебуває у спільній діяльності для досягнення зазначених цілей відповідно до Договору про спільну діяльність.

Також позивач зазначає, що державні органи уповноважені контролювати використання земель (зокрема, Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області) неодноразово проводили перевірки ДП «Санаторій Поляна» в частині цільового використання земельних ділянок і приходили до висновку про нібито нецільове використання земель при здійсненні спільної діяльності по розливу мінеральної води.

Водночас, прийняті за підсумками даних перевірок приписи були скасовані у судовому порядку.

З урахуванням наведеного, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 04 червня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 340 грн.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

12.07.2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзиву на позовну заяву, вважає позов неправомірним, необґрунтованим та безпідставним, а тому, такий не може бути задоволений.

Зазначає, що відповідачем обґрунтовано встановлено порушення положення пункту «а» частини першої ст. 96 Земельного кодексу України щодо обов`язку землекористувача, забезпечувати використання земель не за цільовим призначенням. Вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 53 КУпАП повністю доведена отриманими під час проведення перевірки доказами.

При здійсненні перевірки щодо дотримання вимог земельного законодавства , позивачем не надано жодних переконливих доказів, які б свідчили про відсутність факту використання земель не за цільовим призначенням.

Відтак, посилаючись на норми Закону України про «Про державний контроль за використанням та охороною земель», Закону України «Про землеустрій» та Закону України «Про охорону землі», відповідач у відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову.

26.08.2021 року представником позивача - адвокатом Олійником Р.Б. подано відповідь на відзив, в якій заперечує щодо доводів наведених у відзиві, просить суд позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Представник позивача Олійник Р.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Сатмарі Н.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. Надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Судом встановлено, що 04.06.2021 року державним інспектором відділу контролю за використанням та охороною земель у Воловецькому, Міжгірському, Мукачівському, Свалявському районах та м. Мукачеве управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Грибом С.І. проведено позапланову перевірку дотримання вимог земельного законодавства директором ДП «Санаторій «Поляна» ПАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» Бурак Л.І. під час використання земельної ділянки земель комунальної власності, оздоровчого призначення, площею 4,1314га за кадастровим номером :08:002:0227 наданих для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів в с. Поляна, вул. Духновича, 104 Мукачівського району , Закарпатської області, за результатами проведення якої складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки за № 480 - ДК/488/АП/09/01/-21 (надалі - Акт перевірки).

Згідно даного Акта перевірки встановлено, що земельна ділянка земель комунальної власності, оздоровчого призначення, площею 4,1314 га за кадастровим номером :08:002:0227 наданих для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів в с Поляна, вул. Духновича, 104 Мукачівського району Закарпатської області використовується ДП «Санаторій «Поляна» ПАТЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» на підставі договору оренди земельної ділянки від 07 жовтня 2019 року, виданого на підставі рішення 37-ї сесії 7-го скликання Полянської сільської ради від 29 липня 2019 року № 627 строком на два роки, а також, що частина земельної ділянки площею 0,36 га земель оздоровчого призначення, що надана для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів на якій знаходиться будівлі колишньої клубу- їдальні та будівля бактеріологічної лабораторії де здійснюється діяльність в промислових цілях по розливу мінеральної води, використовується не за цільовим призначенням та не відповідає вимогам ст. 20, п.1 Земельного кодексу України в частині використання земельної ділянки відповідно до рішення органу місцевого самоврядування при наданні вищевказаної земельної ділянки в користування та ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» №963-IVвід 16.06.2003р..

За вказаних обставин, державним інспектором відділу контролю за використанням та охороною земель у Воловецькому, Міжгірському, Мукачівському, Свалявському районах та м. Мукачеве управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Грибом С.І. відносно ОСОБА_1 було запроваджено протокол від 04.06.2021 року про адміністративне правопорушення за ознаками ст. 53 КУпАП, а саме за використання земельної ділянки, площею 0,36 га на якій знаходяться цехи по розливу мінеральної води та здійснюється діяльність по розливу мінеральної води в промислових цілях, не за цільовим призначенням всупереч п.1 ст. 20 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

У протоколі від 04.06.2021 року про адміністративне правопорушення за ознаками ст. 53 КУпАП відносно ОСОБА_1 зазначено, що земельна ділянка площею 4,1314га земель оздоровчого призначення, комунальної власності в АДРЕСА_1 за кадастровим номером :08:002:0227 наданих в користування на правах оренди ДП «Санаторій «Поляна» ПАТ ЛОЗП «Укрпрофоздоровниця» для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів на підставі договору оренди земельної ділянки від 07.10.2019 року, виданого на підставі рішення 37-ї сесії 70-го скликання Полянської сільської ради від 29 липня 2019 року № 627 строком на два роки.

Як вбачається з акту від 04.06.2021року, на момент проведення перевірки, при обстеженні вищезазначеної земельної ділянки, встановлено, що частина земельної ділянки, площею 0,36 га оздоровчого призначення, що надана для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів на якій знаходяться будівлі колишньої клубу-їдальні та будівля бактеріологічної лабораторії де здійснюється діяльність в промислових цілях по розливу мінеральної води, така використовується позивачем не за цільовим призначенням всупереч п.1 ст. 20 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Відтак, зідно постанови державного інспектора відділу контролю за використанням та охороною земель у Воловецькому, Міжгірському, Мукачівському, Свалявському районах та м. Мукачеве управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Гриба С.І. від 04.06.2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст.53КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень, зокрема за використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 04.06.2021 року.

Так, положення ст. 20 Земельного Кодексу України регулюють встановлення та зміну цільового призначення земельних ділянок.

Однак, положення ст. 20 ЗК України містять в собі одинадцять частин, а відтак, яку саме частину приписів ст. 20 ЗК України ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порушила ОСОБА_1 в постанові від 04.06.2021року відповідачем не зазначено.

Диспозицією ст.53КУпАП передбачена відповідальність за використання земель не за цільовим призначенням, невиконання природоохоронного режиму використання земель, розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об`єктів, які негативно впливають на стан земель, неправильна експлуатація, знищення або пошкодження протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень.

Відповідальність за використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів на земельну ділянку всупереч ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України не передбачена диспозицією ст. 53 КпАП України .

Відповідно до ст. 242-2 КУпАП, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, розглядає справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 52-56 та 188-56 цього Кодексу.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право Головний державний інспектор України з контролю за використанням та охороною земель та його заступники, головні державні інспектори з контролю за використанням та охороною земель Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їхні заступники, старші державні інспектори з контролю за використанням та охороною земель та державні інспектори з контролю за використанням та охороною земель відповідних територій.

Так, відповідно до ст.288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки, позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставинисправивїх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З наведених вище норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Приписами КУпАП встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому КУпАП встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення посадова особа зобов`язана зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

З постанови у справі про накладення адміністративного стягнення від 04.06.2021 року вбачається, що постанова не містить покликання на докази, на підставі яких ОСОБА_1 визнано винною за ст.53 КУпАП, а лише наявне посилання на використання земельної ділянки не за її цільовим призначенням.

У спірній постанові від 04.06.2021року також не зазначено доказів на підтвердження обставин вчинення адміністративного правопорушення, не зазначено, як встановлено державним інспектором, що використовується частина земельної ділянка не за цільовим призначенням, та за яким саме кадастровим номером і площею.

Зазначені обставини у постанові № 480-ДК/0122По/08/01/-21 від 04.06.2021року свідчать про формальне прийняття посадовою особою, яка уповноважена приймати відповідні рішення про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, постанови, без урахування всіх обставин справи.

Так, у відповідності до вимог ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням і охороною земель" під невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням слід вважати - невикористання земельної ділянки, крім реалізації науково обґрунтованих проектних рішень,, або фактичне використання земельної ділянки, яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки у власність чи наданні в користування, в тому числі в оренду, а також недодержання режиму використання земельної ділянки або її частини в разі встановлення обмежень (обтяжень).

Поряд з цим, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до Ліцензії (спеціальний дозвіл) на користування надрами, реєстраційний № 1983 від 10 вересня 1999 року власнику ліцензії ДП "Санаторій "Поляна" відповідно до мети ліцензії (робіт) надано право на видобування мінеральних лікувально-столових вод, придатних для внутрішнього і зовнішнього лікування та для промислового розливу.

Судом також встановлено, що відповідно до Статуту Дочірнього підприємства "Санаторій "Поляна" ПАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» затвердженого загальним зборами акціонерів ПАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» від 18.4.2019року - підприємство є санаторно-курортним закладом, що забезпечує надання громадянам послуг лікувального, профілактичного та реабілітаційного характеру з використанням природних лікувальних ресурсів та застосуванням фізіотерапевтичних методів, дієтотерапії, лікувальної фізкультури, інших методів санаторно-курортного лікування. Підприємство здійснює виробничу, науково-досліду, торгівельну та іншу господарську діяльність з метою отримання прибутку, задоволення суспільних та особистих потреб у продукції, роботах і послугах.

Також відповідно до установчого документу підприємства -Статуту встановлено , що метою та предметом діяльності підприємства є виробництво, розлив мінеральних вод і пікетування лікувальних грязей, ропи, екстрактів, віджимів та інших не фармакопейних препаратів, реалізація їх через торгову мережу.

З метою діяльності у сфері проведення реконструкції та модернізації спальних корпусів санаторію, виробництва, розливу і реалізації мінеральної води, задоволення попиту споживачів на якісну мінеральну воду з лікувальними властивостями та одержання прибутку у відповідності до установчих документів, 26 липня 2002 року між ДП санаторій «Поляна» ЗАТ ЛОП «Укрпрофоздоровниця» та ДП «Аква Поляна» ТзОВ «Сумаф» (на даний час - ТОВ «Аква Поляна», ) було укладено Договір № 2108080/2002-2 про спільну діяльність, який є безстроковим та укладений для організації спільної діяльності, шляхом об`єднання майна, виробництва, розливу і реалізації мінеральної води.

Відповідно до п. 1.1. цього договору сторони дійшли згоди організувати спільну інвестиційну діяльність, шляхом об`єднання майна та зусиль спільно діяти в сфері проведення реконструкції та модернізації спальних корпусів лікувально-оздоровчого комплексу санаторію «Поляна», виробництва, розливу і реалізації мінеральної води.

За змістом ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Як вбачається з Договору про спільну діяльність від 26.07.2002 р., (п. 3.1.), внесок ДП "Санаторій Поляна» ЗАТ ЛОП «Укрпрофоздоровниця» становить 105013,00 дол. США, що еквівалентно 557500,00 гривням, і відповідає 10,1% від загального обсягу внеску Сторін, а саме: у вигляді будівель і приміщень згідно Додатка №3 до даного Договору, що є його невід`ємною частиною.

Згідно Додатку №3 до Договору про спільну діяльність від 26.07.2002 року у спільну діяльність передано: невикористану частину споруди бювету; частину будівлі клубу-їдальні; будівлю колишньої клубу-їдальні, будівля бактеріологічної лабораторії.

Відповідно до п. 2.1. Договору про спільну діяльність від 26.07.2002 р. ведення загальних справ сторін здійснює Підприємство - ТОВ «Аква Поляна».

З наведеного вище, встановлено, що діяльність по розливу мінеральної води, на території земельної ділянки, яка стала предметом перевірки на дотримання вимог земельного законодавства, ДП «Санаторій «Поляна» безпосередньо не здійснює, а вказана діяльність здійснюється ТОВ «Аква Поляна» на підставі Договору про спільну діяльність від 26.07.2002 року.

Поряд з цим, відповідно до договору про спільну діяльність від 26 липня 2002 року № 2108080/2002-2 власником нерухомого майна переданого у спільну діяльність на орендованій земельній ділянці є ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

Однак, як встановлено судом , державним інспектором відділу контролю за використанням та охороною земель, Грибом С.І. цю обставину не було враховано при складенні протоколу та постанови про адміністративне правопорушення від 04.06.2021року , хоча про наявність відповідного договору про спільну діяльність від 26.07.2002 р. йому було відомо про що вказано в акті перевірки від 04.06.2021 p.

Згідно ст. 47 ЗК України, до земель оздоровчого призначення належать землі, що мають природні лікувальні властивості, які використовуються або можуть використовуватися для профілактики захворювань і лікування людей. Основною правовою передумовою для віднесення тих чи інших територій до земель оздоровчого призначення є виявлення на них відповідних природних лікувальних ресурсів в установленому законом порядку.

Статтею 16 Закону України «Про курорти» встановлено, що виявлення природних лікувальних ресурсів здійснюється шляхом проведення комплексних медико-біологічних, кліматологічних, геолого-гідрологічних, курортологічних та інших дослідницьких робіт.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про курорти», лікувально-оздоровча місцевість є природною територією, що має мінеральні та термальні води, лікувальні грязі, озокерит, ропу лиманів та озер, кліматичні та інші природні умови, сприятливі для лікування, медичної реабілітації та профілактики захворювань. А курорт - це освоєна природна територія на землях оздоровчого призначення, що має природні лікувальні ресурси, необхідні для їх експлуатації будівлі та споруди з об`єктами інфраструктури, використовується з метою лікування, медичної реабілітації, профілактики захворювань та для рекреації і підлягає особливій охороні. На землях курортів побудовані необхідні для їх експлуатації будівлі та споруди з об`єктами інфраструктури, що використовується з метою лікування, медичної реабілітації, профілактики захворювань та для рекреації, тоді як на лікувально-оздоровчих місцевостях такі об`єкти відсутні.

Основне цільове призначення цієї категорії земель полягає в їх використанні в інтересах курортної справи. Разом з тим, види діяльності, які охоплюються поняттям «курортна справа», не зводяться лише до лікувально-оздоровчого процесу.

Як зазначається в Концепції розвитку санаторно-курортної галузі, затвердженою розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.04.2003 р. № 231-р, розвиток інфраструктури курортів (транспорт, зв`язок, комунальне господарство) потребує розв`язання територіальних, соціально-економічних, екологічних проблем і завдань.

Отже, на землях оздоровчого призначення дозволяється здійснення і таких видів діяльності, які характерні для цільового призначення інших категорій земель.

Разом з тим, поряд з основним цільовим призначенням категорії земель оздоровчого призначення слід виділяти цільове призначення окремих земельних ділянок у межах курортів.

Так, у межах курортів можуть перебувати не тільки земельні ділянки, надані у власність чи користування лікувальним та санаторно-курортним закладам, установам та їх об`єднанням, а й земельні ділянки, надані громадянам та юридичним особам для житлового будівництва, будівництва та обслуговування об`єктів комерційного призначення (магазинів, ресторанів, барів), будівництва промислових, транспортних, сільськогосподарських підприємств, підприємств енергетики, зв`язку тощо.

Наведені факти свідчать про те, що ДП «Санаторій «Поляна» ЗАТ ЛОП "Укрпрофоздоровниця " не порушені вимоги ст. 20 Земельного Кодексу України, позаяк орендована позивачем земля використовується за призначенням у відповідності до норм чинного законодавства.

У судовому засідінні, представник позивача Олійник Б.Р. звернув увагу суду також і на те, що державні органи уповноважені контролювати використання земель (зокрема, Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області) неодноразово проводили перевірки ДП «Санаторій Поляна» (ТОВ «Санаторій «Поляна») в частині цільового використання земельних ділянок та приходили до висновку про нібито нецільове використання земель при здійсненні спільної діяльності по розливу мінеральної води.

Суд розглянувши вказану обставину зазначає, що прийняті за підсумками даних перевірок приписи були скасовані у судовому порядку, що підтверджується постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.06.2012 р. по справі №2а-0770/219/12 та постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.12.2014 р. по справі №807/2170/14.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України та з урахуванням того, що відповідач не довів правомірності своїх дій під час проведення перевірки та висновків в ході контролюючого заходу, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 454,00 гривень, а тому дані витрати у відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягають стягненню з Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі ст. ст.6-14, 25,32,77,205, 241,243 -246,250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.33, 53, ст.ст.247, 251, 258,268,280,283,284КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання протиправною та скасування постанови від 04.06.2021 року про накладення адміністративного стягнення - задовольнити .

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №480-ДК/0122По/08/01/-21 від 04 червня 2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень 00 коп.

Позивач ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 )

Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 29 жовтня 2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Рішення суду у повному обсязі було складено 03 листопада 2021 року.

Суддя Ужгородсього

міськрайонного суду М.М. Крегул