Справа № 160/8186/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2021 року Справа № 160/8186/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
24.05.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу роботи періоду роботи з 15.08.1988 року по 29.08.1989 року на посаді вихователя дитячого садка колгоспу "Ім. Ілліча" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 15.08.1988 року по 29.08.1989 року на посаді вихователя дитячого садка колгоспу "Ім. Ілліча".
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 28.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/8186/21. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Заперечуючи проти позовної заяви та вимог зазначених в ній, представником відповідача 30.06.2021 року подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. У відзиві зазначено, що згідно наданих позивачем документів та даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, ті періоди роботи які можливо зарахувати до страхового стажу складають 28 років 07 місяців 28 днів, в тому числі за вислугу років 25 років 10 місяців 25 днів, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років. Що стосується зарахування періоду роботи з 15.08.1988 року по 29.08.1989 року до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років зазначено, що робота в садках які не є юридичною особою не може бути зарахована до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.04.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ".
Позивач не погоджуючись з означеною відмовою органу пенсійного фонду у зарахуванні стажу роботи згідно довідки №80 від 21.10.2020 року, звернулася до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу п. 1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до Конституції України, Закон України «Про пенсійне забезпечення» гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено право на пенсію за вислугу років для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно зі статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - це період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не менший, ніж мінімальний страховий внесок.
У відповідності до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року №637 затверджений Прядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, необхідність підтвердження трудового стажу уточнюючими довідками, первинними документами, виникає виключно у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 15.08.1988 року, ОСОБА_1 працювала:
- 18.08.1988 року по 28.08.1989 року на посаді вихователя д/сад в колгоспі ім. Іллічя. (запис № 1; протокол № 13 від 20.08.1988 року).
Зазначене підтверджується довідкою від 21.10.2020 року № 80, виданою ТОВ "Гетьман" "про стаж роботи" ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зазначено, що вона працювала в колгоспі з серпня 1988 року по серпень 1989 року на посаді вчителя д/ садка (член колгоспу ім. Ілліча) довідка видана на підставі особових рахунків за 1988-1989 роки.
Отже, стаж роботи позивача в період з 15.08.1988 року по 29.08.1989 року на посаді вихователя дитячого садка колгоспу ім. Ілліча підтверджується належними доказами, а тому не потребує підтвердження іншими первинними документами.
В свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. №909 затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема до яких відносяться дошкільні навчальні заклади всіх типів, та посади: директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.
Крім того, пунктом 2 примітки до Переліку № 909 визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.
В силу пункту 1 статті 39 Закону України "Про позашкільну освіту" зазначено перелік позашкільних закладів, на які поширюється дія даного Закону.
Статтею 10 Закону України "Про освіту" передбачено, що в структуру освіти входить дошкільна освіта.
Згідно статті 5 Закону України "Про дошкільну освіту" систему дошкільної освіти становлять заклади дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності.
В силу вимог статей 16, 18 Закону Української PCP "Про народну освіту" від 28.06.1974 року, з метою створення найсприятливіших умов для виховання дітей дошкільного віку і подання необхідної допомоги сім`ї створюються дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки загального і спеціального призначення та інші дитячі дошкільні заклади.
Дитячі дошкільні заклади організуються виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, іншими кооперативними та іншими громадськими організаціями.
Відповідно до статей 16, 27 Закону Української PCP "Про освіту" від 23.05.1991, навчально-виховні заклади створюються державними, кооперативними, громадськими організаціями, підприємствами, установами, приватними особами відповідно до соціально-економічних, національних, культурно-освітніх потреб у них і при наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази, педагогічних кадрів.
Дошкільними виховними закладами є: дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки, сімейні, прогулянкові, дошкільні заклади компенсуючого (для дітей, які потребують корекції фізичного і психічного розвитку) та комбінованого типів з короткотривалим, денним, цілодобовим перебуванням дітей, а також дитячі садки інтернатного типу, дитячі будинки, школи-садки та інші.
Відповідно до статей 10, 13 Конституції УРСР від 20 квітня 1978 року основу економічної системи України становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності. Основу особистої власності громадян України становлять трудові доходи.
Статті 11, 12 Конституції УРСР визначали, що у виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави. При цьому, власністю колгоспів та інших кооперативних організацій, їх об`єднань є засоби виробництва та інше майно, необхідне їм для здійснення статутних завдань.
Таким чином, в період роботи позивача в дитячому садку на посаді вихователя визнавались дві форми власності: соціалістична та особиста. Колгоспи та інші кооперативні організації відносились до соціалістичної власності, а не до особистої. У зазначений період з серпня 1988 року по серпень 1989 року діяла Конституція УРСР від 20 квітня 1978 року.
Комунальна власність як самостійна форма власності в Україні з`явилася з ухваленням 28 червня 1996 р. Конституції України, стаття 41 якої містить положення про три форми власності в Україні - державну, комунальну та приватну.
Зважаючи на те, що в період роботи позивачки на посаді вихователя дитячого садка в колгоспі та інші кооперативні організації відносились до соціалістичної, а після 28.06.1996 р. до комунальної власності, вказаний період її роботи прирівнюється до роботи в закладах державної та комунальної власності.
Зокрема, суд не бере до уваги доводи відповідача, що період роботи позивача на посаді вчителя дитячого садку в колгоспі ім. Ілліча не підлягає зарахуванню до стажу, посилаючись на те, що робота в дитячих садках, які не є самостійною юридичною особою не може бути зарахована до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, оскільки доказів того, що дитячий садок не був самостійною юридичною особою на час роботи в ньому позивачки до суду не надано.
Отже, період роботи з 15.08.1988 року по 29.08.1987 року на посаді вихователя дитячого садка колгоспу ім. Іллічя, необхідно зарахувати до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Суд звертає увагу на те, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.
Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставною та протиправною відмову відповідача у зарахуванні до спеціального стажу роботи періоду роботи з 15.08.1988 року до 29.08.1989 року на посаді вихователя дитячого садка колгоспу "Ім. Ілліча".
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.01.2019 у справі №466/2943/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності прийнятого рішення, тому суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області суму судового збору у розмірі 908, 00 грн.
Керуючись статтями 243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу роботи періоду роботи з 15.08.1988 року до 29.08.1989 року на посаді вихователя дитячого садка колгоспу "Ім. Ілліча".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 15.08.1988 року до 29.08.1989 року на посаді вихователя дитячого садка колгоспу "Ім. Ілліча".
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 908, 00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська