Справа № 640/18005/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Михайлової Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського центру зайнятості, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Київського міського центру зайнятості від 27 лютого 2019 року №НТ190227 про припинення реєстрації як безробітної особи ОСОБА_1 та про припинення виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Київський міський центр зайнятості нарахувати та виплатити позивачу допомогу по безробіттю за період з 27 лютого 2019 року по 31 липня 2019 року

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність наказу від 27 лютого 2019 року №НТ190227, яким припинено реєстрацію як безробітної особи ОСОБА_1 та, як наслідок, припинено виплату допомоги по безробіттю останньому, з огляду на помилковість висновку про належність ОСОБА_1 до категорії зайнятого населення у зв`язку з набуттям права на заняття адвокатською діяльністю.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 19 листопада 2018 року ОСОБА_1 подав до Святошинської районної філії Київського міського центру зайнятості заяву про надання (поновлення) статусу безробітного та 26 листопада 2018 року - заяву про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

На підставі вказаних заяв Святошинською районною філією Київського міського центру зайнятості прийнято наказ від 19 листопада 2018 року №НТ181119, яким ОСОБА_1 надано статус безробітного з 19 листопада 2018 року.

На підставі наказу Святошинської районної філії Київського міського центру зайнятості від 10 грудня 2018 року №НТ181210 ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю на термін з 26 листопада 2018 року по 20 листопада 2019 року.

27 лютого 2019 року Святошинською районною філією Київського міського центру зайнятості прийнято наказ №НТ190227, яким ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення», пункту 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та підпунктів 1-2 пункту 37 Порядку від 20 березня 2013 року №198.

В наказі зазначено, що його прийнято у зв`язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення відповідно до підпункту 8 пункту 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення», підпункту 8 пункту 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та підпункту 2 пункту 1 частини V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності.

Крім того, припинено реєстрацію безробітних у зв`язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, відповідно до абзацу вісімнадцятого підпункту 1 пункту 30 Порядку.

Підставою для прийняття вказаного наказу стало отримання ОСОБА_1 свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю під час перебування останнього на обліку у службі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю.

Вважаючи вищевказаний наказ протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що перебуваючи у статусі безробітного, ОСОБА_1 отримав свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю та не зупинив його дію в період перебування на обліку, у зв`язку з чим не мав права на збереження статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю, тому відповідачем правомірно припинено реєстрацію як безробітної особи ОСОБА_1 та, як наслідок, припинено виплату допомоги по безробіттю.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється, зокрема, у разі: зайнятості особи; подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг; встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Частиною шостою статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що допомога по безробіттю може виплачуватися одноразово для організації підприємницької діяльності безробітними, які не можуть бути працевлаштовані у зв`язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи, крім осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону. Ця допомога виплачується особам, яким виповнилося 18 років, за їх бажанням.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів (частина перша статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Водночас згідно з частинами першою та другою статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Не може бути адвокатом особа, яка: має непогашену чи незняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі; визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною; позбавлена права на заняття адвокатською діяльністю, - протягом двох років з дня прийняття рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю; звільнена з посади судді, прокурора, слідчого, нотаріуса, з державної служби або служби в органах місцевого самоврядування за порушення присяги, вчинення корупційного правопорушення, - протягом трьох років з дня такого звільнення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» несумісною з діяльністю адвоката є: 1) робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції"; 2) військова або альтернативна (невійськова) служба; 3) нотаріальна діяльність; 4) судово-експертна діяльність.

Вимоги щодо несумісності з діяльністю адвоката, передбачені пунктом 1 цієї частини, не поширюються на депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі).

Статтею 11 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що особа, стосовно якої радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття цього рішення складає перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України такого змісту: «Я, (ім`я та прізвище), урочисто присягаю у своїй адвокатській діяльності дотримуватися принципів верховенства права, законності, незалежності та конфіденційності, правил адвокатської етики, чесно і сумлінно забезпечувати право на захист та надавати правову допомогу відповідно до Конституції України і законів України, з високою відповідальністю виконувати покладені на мене обов`язки, бути вірним присязі».

Згідно статті 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими. Зразки свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України затверджуються Радою адвокатів України.

Відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі:

1) подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності;

2) набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно адвоката за вчинення злочину, крім випадку, передбаченого пунктом 6 частини першої статті 32 цього Закону;

3) накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю;

4) визнання адвоката за рішенням суду недієздатним або обмежено дієздатним.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється:

1) з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката;

2) з підстав, передбачених пунктами 2 і 4 частини першої цієї статті, - з дня набрання законної сили відповідним рішенням суду;

3) з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої цієї статті, - з дня прийняття кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури відповідного рішення.

Право на заняття адвокатською діяльністю поновлюється у разі:

1) зупинення права з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону заяви адвоката про поновлення права на заняття адвокатською діяльністю;

2) зупинення права з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої цієї статті, - з дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону підтвердження про погашення або зняття в установленому законом порядку судимості;

3) зупинення права з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої цієї статті, - з дня закінчення строку, на який згідно з рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури було зупинено право на заняття адвокатською діяльністю;

4) зупинення права з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, - з дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону відповідного рішення суду.

Протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України.

Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 подав до Святошинської районної філії Київського міського центру зайнятості заяву про надання (поновлення) статусу безробітного від 19 листопада 2018 року та заяву про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю від 26 листопада 2018 року.

На підставі вказаних заяв Святошинською районною філією Київського міського центру зайнятості прийнято наказ від 19 листопада 2018 року №НТ181119, ОСОБА_1 надано статус безробітного з 19 листопада 2018 року.

10 грудня 2018 року на підставі наказу Святошинської районної філії Київського міського центру зайнятості №НТ181210 ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю на термін з 26 листопада 2018 року по 20 листопада 2019 року.

27 лютого 2019 року Святошинською районною філією Київського міського центру зайнятості прийнято наказ №НТ190227, яким ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного.

Колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваному наказі відповідача, яким було припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітної особи та припинено виплату допомоги по безробіттю, зазначено, що підставою для його видання стало встановлення відповідачем факту подання позивачем недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання ОСОБА_1 статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, про що також зазначено у листі Святошинської районної філії Київського міського центру зайнятості від 05 березня 2019 року № 02- 27/331 (а.с. 25-28).

Водночас, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 з 19.11.2018 року по 27.02.2019 року перебував на обліку у Київському міському центру зайнятості як безробітна особа. До початку періоду та підчас періоду перебування на обліку безробітних ОСОБА_1 проходив стажування на право зайняття адвокатською діяльністю.

21.01.2019 року Радою адвокатів міста Києва прийнято рішення № 34 про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

11.02.2019 року на засіданні Ради адвокатів міста Києва ОСОБА_1 була складена присяга адвоката та отримано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 000433 від 07.02.2019 року .

13.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ради адвокатів міста Києва із заявою про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю.

На підставі вищевказаної заяви позивача право на заняття адвокатською діяльністю зупинено 14 лютого 2019 року (а.с. 30).

Таким чином, з огляду на викладене, в розумінні норм Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», ПК України ОСОБА_1 самозайнятою особою не вважається, оскільки з дня прийняття рішення про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Радою адвокатів міста Києва (рішення від 21.01.2019 року № 34) індивідуальною адвокатською діяльністю не займався, державну реєстрацію як самозайнятої особи, що здійснює адвокатську діяльність відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» не проводив та як самозайнята особа на податковий облік не ставав.

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво на право на заняття адвокатською діяльністю позивач фактично отримав 11 лютого 2019 року, тобто в день складення присяги адвоката України, водночас, 13 лютого 2019 року позивач звернувся до Ради адвокатів міста Києва із заявою про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю.

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що присяга адвоката України розглядається законодавцем як церемоніальна процедура, що визначає початок набуття повноважень (доступ до професії), а також взяття на себе особою, призначеною на відповідну посаду, зобов`язань щодо належного виконання своїх службових обов`язків за такою посадою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду від 25.02.2021 року у справі № 826/16008/18.

Таким чином, висновок відповідача про встановлення факту про подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання позивачу статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення, спростовується матеріалами справи.

Колегія суддів звертає увагу, що на момент прийняття Київським міським центром зайнятості рішення про взяття ОСОБА_1 на облік як безробітної особи та виплати допомоги по безробіттю 19 листопада 2018 року, позивач ще не отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, тому надати недостовірну інформацію чи документи позивач не міг, оскільки, таке свідоцтво ним було отримано лише 11 лютого 2019 року (що підтверджується наявним в матеріалах справи листом Ради адвокатів міста Києва від 18 червня 2019 року № 336 (а.с. 30).

Крім того, слід зазначити, що станом на 27 лютого 2019 року (на день припинення реєстрації позивача, як безробітної особи) дія отриманого позивачем свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю вже була зупинена.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наказ Святошинською районною філією Київського міського центру зайнятості від 27 лютого 2019 року №НТ190227 про припинення реєстрації як безробітної особи ОСОБА_1 та про припинення виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 прийнятий відповідачем неправомірно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року - скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Київського міського центру зайнятості від 27.02.2019 року № НТ 190227 про припинення реєстрації як безробітної особи ОСОБА_1 та про припинення з 27.02.2019 виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 .

Зобов`язати Київський міський центр зайнятості нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу по безробіттю за період з 27.02.2019 по 31.07.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київського міського центру зайнятості (01030, м. Київ, вул. Жилянська, буд.47-б, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за подання адміністративного позову до суду у розмірі 1606,00 грн. (одна тисяча шістсот шість гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 18» листопада 2021 року.