Справа № 420/16977/21
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до самостійно поданої звітності про суми нарахованого ЄСВ за 2020 рік №6395367 від 02.02.2021 року у сумі 7517,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 2464, визначено, що особи, які зазначені в п.4. та 5-1 ч.1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. ОСОБА_1 є пенсіонером та інвалідом з дитинства. При цьому 02.02.2021 року ним було помилково подано відповідачу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску (форма №Д5) за 2020 рік та задекларовано суму до сплати ЄСВ у розмірі 7517,18 грн. В подальшому позивач звертався до Головного управління ДПС в Одеській області із проханням скасувати йому податкові зобов`язання, помилково задекларовані у податковій декларації №6395367 від 02.02.2021 року. Однак відповідач відмовив у скасуванні таких зобов`язань та зазначив про обов`язок сплати ОСОБА_1 задекларованих ним сум з єдиного внеску.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року адміністративну справу №420/16977/21 судом було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

23.10.2021 року через канцелярію суду від Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що позивач самостійно визначив собі податкові зобов`язання перед державою, а отже не звільняється від обов`язку їх сплати. Також відповідач зазначив, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 20.05.2020 року, а інвалідність йому встановлена лише 02.06.2020 року.

Крім того, податковий орган посилається на статтю 43 Податкового Кодексу України, якою передбачено право платника податків на повернення помилково сплачених сум грошового зобов`язання.

22.10.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, заперечень на яку податковим органом надано не було.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом у справі встановлено наступне.

ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 31.08.2006 року виданим Приморський УПСЗН у м.Одесі, а також довідкою МСЕК від 23.05.2006 року серії МСЕ №060913.

Також позивач є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 02.06.2020 року.

З 20.05.2020 року ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця про що зроблено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців.

Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку, позивач перебуває на 3 групі платників єдиного податку.

02.02.2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав до Головного управління ДПС в Одеській області звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску (форма №Д5) за 2020 рік, у якому задекларував податкові зобов`язанні з єдиного внеску на суму 7517,18 грн.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивачем 01.04.2021 року та 28.07.2021 року були ініційовані звернення до Головного управління ДПС в Одеській області з проханнями вважати помилково поданий ним звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску (форма №Д5) за 2020 рік, а також скасувати недоїмку, яка утворилась на підставі поданого звіту у розмірі 7517,18 грн.

Листами від 22.04.2021 року №10652/6/15-32-24-03-10 та від 30.08.2021 року №23579/6/15-32-24-03-10 податковий орган повідомив позивачу, що згідно реєстраційних даних АІС ПБ ФОП ОСОБА_1 з 29.07.2004 року є пенсіонером, з ознакою «інвалід з дитинства». У випадку, якщо фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування та є пенсіонером за віком або інвалідом, самостійно виявляє бажання нарахувати за себе єдиний внесок, то така особа зобов`язана його і сплатити в установлені терміни. Законом не передбачено право органам державної податкової служби забороняти фізичним особам-підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування та є пенсіонерами за віком або інвалідами, самостійно нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок. На підставі зазначеного вище Головне управління ДІІС в Одеській області зазначило, що фізична особа підприємець ОСОБА_1 повинен сплатити визначені ним самостійно у поданій звітності суми єдиного внеску.

Також з матеріалів справи вбачається, що 27.07.2021 року позивачем було подано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію за 2020 рік, в якій у графі 10 (визначення зобов`язань із сплати єдиного внеску у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок) Додатку 1 зазначено про помилкове визначення суми єдиного внеску, що підлягала перерахуванню на рахунки у розмірі 7517,18 грн.

При цьому, як вбачається із квитанції №2 від 27.07.2021 року, уточнююча податкова декларація не була прийнята контролюючим органом, оскільки за період, який зазначено в рядку «Податковий (звітний) період» Додатку 1 до податкової декларації, в реєстрі застрахованих осіб наявний чинний Додаток 5, поданий ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив Головного управління ДПС в Одеській області, відповідь на відзив, інші письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 року (далі - Інструкція №449).

Статтею 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зазначено, що виключно цим Законом визначаються порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Статтею 12 зазначеного Закону в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 року №406-VII до завдань центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, віднесено забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Зокрема, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску; здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску; встановлює форми, строки і порядок прийняття та обробки звітності, зокрема в електронній формі, від платників щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування; здійснює інші функції, передбачені законодавством.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Разом з тим, частиною 4 статті 4 Закону № 2464, визначено, що особи, які зазначені в п.4. та 5-1 ч.1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також суд зазначає, що відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону №2464, платник єдиного внеску, зокрема, зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Процедура, форма, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регулюються Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений Наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року № 435 (далі - Порядок № 435).

Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Порядку №435, звіт до органів доходів і зборів подається страхувальником або відповідальною особою страхувальника за основним місцем взяття на облік як платника єдиного внеску в органах доходів і зборів в один із таких способів:

- засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації ЕЦП відповідальних осіб у порядку, визначеному законодавством;

- на паперових носіях, завірений підписом керівника страхувальника та скріплений печаткою (за наявності), разом з електронною формою на електронних носіях інформації;

- на паперових носіях, якщо у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти;

- надсилання поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення за умови, що у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти.

Пунктом 2 Розділу ІІ Порядку №435 визначено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою №Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Відповідно до п.6 Розділу ІІ Порядку №435, звіт має містити, зокрема, такі обов`язкові реквізити: тип форми ("додаткова", "початкова", "ліквідаційна", "скасовуюча", "призначення пенсії").

Згідно п.2 Розділу IV Порядку №435, звіт має містити основні дані про страхувальника та перелік таблиць Звіту. Звіт формується страхувальником або відповідальною особою страхувальника та включає таблиці, наведені у додатках 4 - 7 до цього Порядку.

Пунктом 10 Розділу IV Порядку №435 визначено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Разом з тим, фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з таблицею 2 додатка 5 до цього Порядку (п. 11 розділу IV Порядку № 435).

В свою чергу п.3 Розділу ІІІ Порядку № 435 визначено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.

З матеріалів справи суд вбачається, що ФОП ОСОБА_1 з 29.07.2004 року є пенсіонером, з ознакою «інвалід з дитинства». Зазначений факт, як і наявність у позивача пільг щодо сплати за себе єдиного внеску, відповідачем у листах від 22.04.2021 року №10652/6/15-32-24-03-10 та від 30.08.2021 року №23579/6/15-32-24-03-10 не заперечувався.

При цьому суд критично ставиться до посилання Головного управління ДПС в Одеській області у відзиві на адміністративний позов, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 20.05.2020 року, а інвалідність йому встановлена лише 02.06.2020 року, оскільки дата « 02.06.2020 року» є датою видачі позивачу Пенсійним фондом України нового пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , а не датою встановлення йому інвалідності.

Водночас суд зауважує, що способи та порядок виправлення помилок у Звіті визначений Розділом V Порядку №435.

Згідно пункту 1 розділу V Порядку №435 у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.

Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 2 розділу V Порядку №435 у разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми «скасовуюча» з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми «початкова» із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.

Звіт, сформований для виправлення помилок за попередні звітні періоди, не повинен містити таблиць 1 - 4 додатка 4 до цього Порядку. При цьому внесення змін до сум нарахованої заробітної плати або доходу та у зв`язку з цим до нарахованих сум єдиного внеску за звітний місяць при формуванні і поданні скасовуючих документів не допускається.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що у разі виявлення помилки у Звіті із зазначенням типу форми «початкова», особа (страхувальник) може подати повторно Звіт до закінчення строку подання, тобто до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

Суд наголошує, що позивачем було подано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію за 2020 рік, в якій у графі 10 (визначення зобов`язань із сплати єдиного внеску у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок) Додатку 1 зазначено про помилкове визначення суми єдиного внеску, що підлягала перерахуванню на рахунки у розмірі 7517,18 грн. лише 27.07.2021 року.

При цьому як вбачається із квитанції №2 від 27.07.2021 року уточнююча податкова декларація не була прийнята контролюючим органом, оскільки за період, який зазначено в рядку «Податковий (звітний) період» Додатку 1 до податкової декларації, в реєстрі застрахованих осіб наявний чинний Додаток 5, поданий ФОП ОСОБА_1 .

Між тим, суд зауважує, що згідно з підпунктами 1, 2 частини 1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» податкові органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання податковими органами функцій, передбачених цим Законом; проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

При цьому суд зазначає, що помилки, які стосуються грошових показників у Звіті можуть бути виявлені при документальній перевірці і виправлені за її наслідками.

Так згідно з пунктом 14 розділу IV Порядку № 435 фізичні особи - підприємці, яким за результатами проведеної перевірки (звірки) збільшено або зменшено зобов`язання, формують і подають до контролюючих органів звіт щодо сум нарахованого ЄВ згідно з таблицею 3 додатка 6 до Порядку №435 протягом одного календарного місяця після здійснення відповідних розрахунків. Звіт згідно з таблицею 3 додатка 6 до Порядку №435 формується і подається до контролюючих органів виключно на підставі акта документальної перевірки страхувальника (обов`язковим є зазначення номера і дати акта) і містить суми, на які збільшено або зменшено зобов`язання (у такому разі допускається внесення від`ємного значення).

Водночас фізична особа-підприємець має право самостійно - до проведення документальної перевірки контролюючим органом - подати заяву до контролюючого органу з проханням провести перевірку/звірку, у якій зазначити причину перевірки (помилка у Звіті за відповідний рік, яка саме помилка, причини її виникнення, правильні дані).

Також суд зауважує, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 0.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449).

За вимогами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

В матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази того, що Головним управління ДПС в Одеській області було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка утворилась на підставі самостійно поданої позивачем податкової декларації №6395367 від 02.02.2021 року.

Доказів вчинення Головним управління ДПС в Одеській області дій щодо стягнення з позивача сум єдиного внеску, станом на час звернення ФОП ОСОБА_1 до суду, а також на час розгляду справи в суді, матеріали справи також не містять.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, упереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Конституційний Суд України в рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

При цьому, Верховний Суд України в постанові від 15 грудня 2015 року (справа №800/206/15) вказав на те, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду, особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення «Аксу проти Туреччини» пункт 50; «Тенасе проти Молдови»).

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду України від 15.12.15 року у справі № 800/206/15, від 26.03.2013 року у справі № 21-438а12, від 10.04.2012 року у справі № 21-1115во10.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому обов`язковою ознакою дій, бездіяльності або рішень суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Суд зазначає, що подання позивачем самостійно звітності про суми нарахованого ЄСВ за 2020 рік №6395367 від 02.02.2021 року у сумі 7517,18 грн., а також відображення таких сум у інтегрованій картці платників податку, без прийняття відповідної вимоги про сплату боргу (недоїмки), яка в свою чергу є виконавчим документом та на підставі якої здійснюється стягнення, не породжують жодних правових наслідків для позивача та не порушують його права та охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі вищезазначеного, враховуючи відсутність доказів прийняття Головним управління ДПС в Одеській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, як рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого може здійснюватись стягнення з ФОП ОСОБА_1 спірних сум єдиного внеску, а також встановлення судом відсутності з боку відповідача будь-яких дій, спрямованих на стягнення з позивача такої заборгованості, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ФОП ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю факту порушення його прав та інтересів.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Виходячи з необхідності відмови судом у задоволенні позовних вимог позивача, у суду відсутні підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судових витрат зі сплати судового збору.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 241, 242, 243, 246, 255, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними дій - відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Білостоцький О.В.

.