Справа № 620/5839/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5839/20 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача що полягає в невиплаті 25.10.2020 позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку; зобов`язати відповідача нарахувати позивачу середній заробіток, що визначається згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку з 16.005.2017 по 25.10.2020 та виплатити його позивачу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що при звільненні відповідач не нарахував та не виплатив грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки як учаснику бойових дій та не провів індексації грошового забезпечення, у зв`язку з чим позивач ставить питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15 794,90 грн. В решті позову відмовлено.

Військовою частиною НОМЕР_1 подано до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, у якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції від 09 серпня 2021 року, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають в порядку виконання судових рішень про стягнення заробітної плати, наводить судову практику з розгляду аналогічних спорів.

Також відповідач вважає, що позивач пропустив строк на звернення до суду, у зв`язку з чим подавав відповідну заяву про залишення позову без розгляду, проте суд першої інстанції не знайшов правових підстав для її задоволення.

Апелянт вважає, що присуджений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правову допомогу є значно завищеним, оскільки справа розглядалася у порядку спрощеного провадження, не потребувала значних зусиль та обсягів правової допомоги.

Посилаючись на такі та інші обставини, апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 18 жовтня 2021 року.

ОСОБА_1 письмового відзиву на апеляційну скаргу не подавав, тому колегія суддів розглядає справу за наявними у ній матеріалами та доказами в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звільнений з військової служби на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 15.05.2017 №101, і виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 15.05.2017, що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 .

Під час проходження служби позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення та компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 №620/3534/19 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за 2016-2017 роки.

Також рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 у справі №620/948/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки в кількості 42 доби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На виконання вказаних рішень суду, 26.10.2020 відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем в сумі 15 801,16 грн, що підтверджується виписками про надходження коштів АТ КБ «ПриватБанк».

Водночас, вважаючи, що відповідач провів остаточний розрахунок несвоєчасно, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, за результатами розгляду якого судом першої інстанції ухвалено рішення від 09.08.2021.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 09.08.2021, колегія суддів виходить з того, що відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, що встановлено частиною другою статті 117 КЗпП України.

Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Разом з тим, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Судом першої інстанції правильно встановлено та оцінено сумлінність дій військової частини при проведенні розрахунку з позивачем. Водночас, зазначені обставини не змінюють обов`язку відповідача провести повний та остаточний розрахунок з особою, яка відрахована із складу військової частини.

Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України з урахуванням таких критеріїв, та визначив суму, яка належить до стягнення на користь позивача у розмірі 15801,16 грн15801,16 грн, виходячи з розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інших обставини справи, встановлених судом, зокрема, дій працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

В матеріалах справи наявна довідка про розмір грошового забезпечення позивача від 02.07.2021 № 106/918, в якій вказано, що середньоденне грошове забезпечення позивача становить 339,07 грн.

Затримка у виплаті спірної грошової компенсації складає 1259 календарні дні, отже, розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 426 889,13 грн.

Грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з заробітної плати станом на день звільнення зі служби, 15.05.2017 та індексація грошового забезпечення складає 15 801,16 грн.

Істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 3,7% (15801,16/426889,13 х 100%).

Отже, сума, що підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 3,7% розраховується наступним чином: 339,07 грн (середньоденний заробіток позивача) х 3,7 % х 1259 (дні затримки розрахунку) та становить 15 794,90 грн.

З такими розрахунками погоджується й колегія суддів апеляційного суду та враховує, що відповідачем не висловлено доводів щодо правильності обрахунку. Апелянт загалом не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, тому визначену суму не сприймає у цілому.

Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає, що позивачем у позові заявлена до стягнення сума 6000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частин першої та другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 01.08.2020, акт прийому - передачі виконаних робіт від 09.08.2021, квитанцію від 09.08.2021 № 1 про сплату послуг на суму 6 000,00 грн.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд першої інстанції виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Враховуючи зазначене, заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката (6000,00 грн) не є співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, у зв`язку з чим суд першої інстанції зменшив їх розмір та присудив до стягнення з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Також стосовно аргументів апелянта щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні стягується у зв`язку з порушенням всіх сум, що належать працівнику. Обставини справи свідчать про те, що остаточний розрахунок по всіх належних виплатах позивачу відповідач провів 25.10.2020, позивач звернувся до суду 25.11.2020, а отже - у строк, визначений статтею 122 КАС України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, надано оцінку кожному доводу позивача та відповідача, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення, внесення змін до рішення суду першої інстанції від 09 серпня 2021 року колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат у даній справі.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі №620/5839/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко