Справа № 826/20005/15
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2021 року, суддя Вовк В.П., у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

У С Т А Н О В И Л А:

Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 121 037,16 грн з розрахункових рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року провадження в адміністративній справі №826/20005/15 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/3741/16.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2020 року у справі № 826/3741/16 адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 31 грудня 2013 року № , прийняте ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі №826/3741/16.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року поновлено провадження у справі № 826/20005/15, замінено позивача у справі його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві; продовжено розгляд адміністративної справи одноособово суддею Вовком П.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

07 травня 2021 року від Головного управління ДПС у м. Києві надійшла до Окружного адміністративного суду м. Києва заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача кошти з рахунків у банках, що обслуговують такого платника на суму боргу з ПДВ у сумі 91 690,89 грн.

Ухвалою від 14 травня 2021 року Окружний адміністраивний суд міста Києва прийняв до розгляду заяву Головного управління ДПС у м. Києві про зменшення позовних вимог.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 липня 2021 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Святошинському районі Головного управління ДПС у м. Києві.

Відповідачем було подано до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість за травень-грудень 2014 року, січень 2015 року, якими платник податків самостійно визначив суми грошових зобов`язань, які підлягають сплати до бюджету у розмірі 12 912, 00 грн., 8 706, 00 грн., 11 749, 00 грн., 9 036, 00 грн., 8 137, 00 грн., 5 811, 00 грн., 14 334, 00 грн., 10 105, 00 грн., 14 635, 00 грн.

Контролюючим органом приймалась податкова вимога форми "Ф" від 20 січня 2015 року № 37-25, якою сума заборгованості відповідача визначена на рівні 91 098, 05 грн.

Вказана податкова вимога отримана платником податків 31 січня 2015 року відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно даних податкового органу, станом на квітень 2021 року за відповідачем рахується податковий борг за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 140 341, 31 грн. Сума податкового боргу, яка заявлена до стягнення в межах справи № 826/20005/15 становить 91 690, 89 грн.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (пп. 14.1.156 п. 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до п. 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з п. 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 59.3 статті 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно з п. 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 ПК України).

Відтак, враховуючи, що сума грошових зобов`язань відповідачем не була сплачена своєчасно, вона набула статусу податкового боргу.

Доказів оскарження податкової вимоги чи погашення податкового боргу за грошовими зобов`язаннями у загальному розмірі 91 690, 89 грн. суду не надано.

Оскільки відповідачем сума податкового боргу після виставлення йому податкової вимоги повністю не погашалась, підстав для винесення нової податкової вимоги не виникало, однак процедура стягнення такого боргу позивачем вважається дотриманою.

Отже, за відповідачем обліковується сума узгоджених та несплачених грошових зобов`язань у розмірі 91 690, 89 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, податковими деклараціями, довідкою від 28 квітня 2021 року №12773/5/26-15-13-06-16, детальним розрахунком податкового боргу та обліковою карткою такого платника податків.

Доказів, які б свідчили про відсутність у відповідача податкового боргу або ж про його сплату, останній до суду не надав.

За змістом пп. 20.1.34 п. 20.1 статті 20 ПК України) контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини .

Відповідно до пп. 14.1.137 п. 14.1 статті 14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п. 41.4 статті 41 ПК України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

За приписами п. 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (п. 95.3 статті 95 ПК України).

При цьому, нормами діючого КАС України не врегулювано питання розгляду позовних заяв про стягнення податного боргу з платників податків.

Положеннями пп. 20.1.34 п. 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови про стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Щодо доводів апеляційної скарги про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач не подав у встановлений строк додаткових доказів,то вони безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах Закону.

В ухвалі від 14 травня 2021 року було прийнято до розгляду заяву Головного управління ДПС у м. Києві про зменшення позовних вимог та встановлено сторонам додатковий час для надання заяв по суті справи та доказів, які на їхню думку, мають значення для розгляду справи.

Надання таких заяв чи доказів є не обов`язком, а правом сторін про що суд зазначив в даній ухвалі, пославшись на ст. 47 КАС України

У даному випадку п.9 ч.1 ст. 240 КАС України не може бути застосовано, оскільки суд першої інстанції не витребував докази, а лише запропонував їх надати у разі наявності.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо неподання позивачем заяви про зменшення позовних вимог у визначені строки, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Як убачається з матеріалів справи, 09 лютого 2021 року поновлено провадження у даній справі, замінено позивача його правонаступником, продовжего розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В ухвалі від 09 лютого 2021 року суд встановив сторонам 15 денний строк для надання додаткових доказів, заяв чи пояснень з дня вручення ухвали.

23 лютого 2021 року позивач звернувся до суду із заявою про продовження строку для виконання вимог ухвали, а 07 травня 2021 року подав заяву про зменшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 14 травня 2021 року прийнято до розгляду дану заяву, встановлено сторонам додатковий час для надання заяв по суті справи та доказів протягом 15 дній з дати отримання даної ухвали.

Відповідач 18 травня 2021 року отримав ухвалу, проте своїх заперечень , відзиву чи доказів до справи не подав.

Таким чином, порушення норм процесуального права, як на те послався скаржник, які б потягли за собою скасування рішення, суд апеляційної інстанції не встановив.

Щодо суми заборгованості, то колегія суддів звертає увагу, що борг утворився до подання зазначеного позову до суду 11.08.2015 року та його розмір становив 121 037,16 грн.

Остання податкова звітність у вигляді податкової декларації платника податку на додану вартість подана відповідачем за 1 квартал 2021 року від 14.04.2021.

Станом на 23.04.2021 відповідно до інтегрованих карток обліковується за відповідачем борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, посмлуг) в сумі 140 341,31 грн.

Як зазначив позивач у заяві про зменшення позовних вимог, на даний час сума податкового боргу з податку на додану вартість із виробленихт в Україні товарів (робіт, послуг), яка заявлена до стягнення становить 91 690,89 грн.

Викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення суми боргу, колегія суддів вважає необґрунтованими та зазначає наступне.

До заявми про зменшення позовних вимог позивач долучив детальний розрахунок податкового боргу відповідно до якого борг становить 91 690,89 грн та сформований відповідно до поданих позивачем податкових декларацій.

Так, згідно розрахунку позивач подав наступні податкові декларації з податку на додану вартість:

18.08.2014 відповідачем самостійно визначено суму ПДВ 7003,88 грн. та зазначено у податковій декларації №. Термін сплати даної суми 30.08.2014.

22.09.2014 відповідачем самостійно визначено суму ПДВ 5811 грн та зазначено у податковій декларації №. Термін сплати суми 30.09.2014.

14.10.2012 відповідачем самостійно визначено суму ПДВ 8137 грн та зазначено дану суму у податковій декларації № , термін сплати 30.10.2014.

17.11.2014 відповідачем самостійно визначено суму ПДВ 9036 грн та зазначено дану суму в податковій декларації № . Термін сплати 30.11.2014.

10.12.1914 відповідачем самостійно визначено суму ПДВ 11749 грн та зазначено дану суму в податковій декларації №. Термін сплати 30.12.2014.

15.01.2015 відповідачем самостійно визначено суму ПДВ 12912 грн та зазначено дану суму в податковій декларації № 9. Термін сплати 30.12.2015.

06.02.2015 податковим органом нараховано пені на ІКП на борг минулого року відповідно до ст. 129 ПК України з урахуванням вимог ЗУ щодо поширення періоду коронавірусної хвороби з 01.07.2014 на податкову декаларацію з ПДВ № від 16.06.2014 на суму 50,63 грн.

12.02.2015 відповідачем самостійно визначено суму ПДВ 8706 грн та дану суму зазначено у податковій декларації №. Терман сплати 02.03.2015.

19.03.2015 відповідачем самостійно визначено суму ПДВ 745 грн та зазначено у податковій декларації №. Термін сплати 30.03.2015.

16.02.2015 відповідачем самостійно визначено суму ПДВ 4 грн та зазначено у податковій декларації №. Термін сплати 30.04.2015.

19.05.2015 відповідачем самостійно визначено суму ПДВ 12154 грн та дану суму зазначено в податковій декларації №. Термін сплати 30.05.2015.

Податковим органом нарахована пеня на борг минулого року відповідно до ст. 129 ПК України з урахуванням вимог ЗУ щодо пероду поширення короновірусної хвороби з 01.07.2014 на податкову декларацію з ПДВ № від 16.06.2014 у сумі 35,51 грн.

16.06.2015 відповідачем самостійно визначено суму ПДВ 15004 грн та дану суму зазначено в податковій декларації №. Термін сплати 30.06.2015.

16.09.2015 відповідачем самостійно визначено суму ПДВ 77 грн та дану суму зазначенол в податковій декларації №.

Позивачем до матеріалів справи долучено подані відповідачем декларації з ПДВ із зазначенням самостійно визначеної суми ПДВ, яка декларується

Зокрема, позивачем у деклараціях були задекларовані суми, що вказані позивачем у вищезазначеному детальному розрахунку як податковий борг.

Відповідач доказів сплати вказаних ним самостійно сум в податковій декларації, зокрема квитанцій, платіжних доручень, тощо, які б свідчили про сплату коштів, не надав.

Колегія суддів зазначає, що зазначені суми є узгодженими, а тому податковий орган правомірно відніс їх до податкового боргу та нарахував на несплачені суми пеню.

Посилання скаржника на витяг з електронного кабінету платника податків ФОП ОСОБА_1 як на доказ відсутності боргу, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідач не надав доказів сплачених сум визначеного ним податкового зобов`язання по всіх вищезазеначених податкових деклараціях.

Згідно з пунктом 8 розділу 1 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966 до податкової звітності з податку на додану вартість належать: податкова декларація з податку на додану вартість з додатками; уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок з додатками; розрахунок податкових зобов`язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України.

Витяг з електронного кабінету платника податків ФОП ОСОБА_1 не є належним доказом сплати податкових зобов`язань, які ним самостійно визначені, або ж їх відсутності.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного розгляду справи не встановлено, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, діяв упереджено без застосування принципу рівності сторін, а тому доводи скаржника в цій частині також є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2021 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.