Справа № 200/11538/21
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 р. Справа№200/11538/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. Донецької обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. Донецької обласної державної адміністрації, в якому просить: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі належним чином заповненої довідки про заробітну плату в зоні відчуження у 1986-1990 роках; 2) зобов`язати Регіональну комісію з визначення даних про заробітну плату працівників у зоні відчуження в 1986-1990 рр Донецької обласної державної адміністрації видати довідку про заробітну плату в зоні відчуження у 1986-1990 роках, із заповненими графами: «населений пункт зони відчуження - с. Копачі Київської області; період - з 07.06.1986 року до 29.06.1986 року; місце роботи - Управління механізації №3 треста «Донбасбудмеханізація»; посада - водій; тарифна ставка - 0,60 крб; коефіцієнт - 4; в таблиці 1 довідки: графа дата - 06.1986 р.; зона небезпеки - 3; кількість днів - 13, кількість годин 156; денна (годинна) тарифна ставка -8,16 крб./1,36крб.; кратність - 4; доплата за роботу у надурочний час - 66 годин, 224,40 крб; доплата за роботу у вихідні та святкові дні - 24 годин, 130,56 крб.; всього - 350,96 крб.; в таблиці 2 довідки: графа збережений середній заробіток за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках - 144,15 крб.; оплата праці за тарифними ставками за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках - 848,64 крб.; премії за діючими системами преміювання за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 роках - 509,18 крб. та 400 крб.; інші доплати та надбавки - 123,50 крб; сума -2376,43 крб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.07.2021 року ним отримано довідку про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках №07/210-13 від 05.07.2021 року. Однак, на думку позивача вказана довідка містить не коректні дані, а саме: тарифна ставка не була збільшена на 100%, премія за роботу в зоні відчуження у розмірі 60 % від збільшеної до 100% тарифної ставки не була нарахована, також йому не була нарахована додаткова оплата праці в нічний час в розмірі 35% годинної тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи в нічний час.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом

13 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, керуючись статті 12, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, про що постановлена відповідна ухвала. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

03 вересня 2021 року від представника Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. Донецької обласної державної адміністрації надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що довідка про заробітну плату в зоні відчуження у 1986-1990 роках від 05.07.2021 року №07/210-13 видана у відповідності до наказу Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 року №644 «Про затвердження форми довідки про заробітну плат у працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках».

Крім того, зазначає, що Регіональна комісія лише визначає данні для видачі довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках та в межах виплачених підприємством коштів.

На підставі наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність певних обставин справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту громадянина України (а.с. 10-11), має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії, посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року по справі №200/10227/20-а позов ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити.

Визнано дії Донецької обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. щодо відмови ОСОБА_1 у видачі належним чином заповненої довідки про заробітну плату в зоні відчуження у 1986 - 1990 роках протиправними.

Зобов`язано Донецьку обласну державну адміністрацію в особі Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. видати довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у встановленій формі, затвердженій наказом Мінсоцполітики від 12.10.2012 № 644 із визначенням необхідних даних стосовно ОСОБА_1 , у тому числі: місце роботи, посада (професія), тарифна ставка (розцінка відрядна, оклад, посадовий оклад), коефіцієнт, зона небезпеки, кратність, денна тарифна ставка, збережений середній заробіток за дні роботи в зоні відчуження згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2012 №886 «Про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках» з урахуванням висновків суду.

05.07.2021 року Регіональною комісією з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. видана довідка №07/210-13 про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках із заповненими графами: «населений пункт зони відчуження - с. Копачі Київської області; період - з 07.06.1986 року до 29.06.1986 року; місце роботи - Управління механізації №3 треста «Донбасбудмеханізація»; посада - водій; тарифна ставка - 0,60 крб; коефіцієнт - 4; в таблиці 1 довідки: графа дата - 06.1986 р.; зона небезпеки - 3; кількість днів - 13, кількість годин 156; денна (годинна) тарифна ставка 0,68 крб.; кратність - 4; доплата за роботу у надурочний час - 66 годин, 112,20 крб; доплата за роботу у вихідні та святкові дні - 24 годин, 130,56 крб.; всього 242,76 крб.; в таблиці 2 довідки: графа збережений середній заробіток за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках 121,05 крб.; оплата праці за тарифними ставками за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках 424,32 крб.; премії за діючими системами преміювання за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 роках - ; інші доплати та надбавки - ; сума -788,13 крб.

Спірним питанням даної справи є видача довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках без зазначення показників збільшення тарифної ставки на 100%, премії за роботу в зоні відчуження у розмірі 60 % від збільшеної до 100% тарифної ставки, додаткової оплати праці в нічний час в розмірі 35% годинної тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи в нічний час, збереженого середнього заробітку за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках 144,15 крб.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює питання розгляду письмових заяв громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) та осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, про видачу довідки про заробітну плату, одержану працівниками за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках є постанова Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 року № 886 «Про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках», якою затверджено Типове положення про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках (далі - Типове положення про комісії).

Відповідно до пункту 1 Типового положення про комісії, розгляд письмових заяв громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) та осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, про видачу довідки про заробітну плату, одержану працівниками за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, здійснюється комісією Мінсоцполітики (далі - центральна комісія) і комісіями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації (далі - регіональна комісія) за поданням райдержадміністрацій.

Згідно з пунктом 8 Типового положення про комісії, регіональна комісія розглядає письмові заяви громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) і осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, про видачу довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у разі, коли підприємство, установу або організацію ліквідовано без правонаступника.

До заяви додаються копії:

- перереєстрованого посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), та вкладки до посвідчення (з пред`явленням оригіналів);

- архівної довідки про відсутність документів щодо оплати праці за ліквідованим підприємством, установою, організацією;

- особового рахунка, розрахунково-платіжної відомості, табуляграми з планом рахунків (розшифрованими кодами) або довідки підприємства про фактично виплачену у 1986-1990 роках заробітну плату в зоні відчуження, у тому числі за її складовими, із зазначенням суми та дати виплати (за наявності);

- довідки про періоди несення служби (виконання робіт), виданої військовою частиною (підприємством) або Галузевим державним архівом Міноборони, довідки Галузевого державного архіву CБУ, довідки інших архівних установ та архівів територіальних органів центральних органів виконавчої влади, Міністерства оборони Російської Федерації, витягу із журналу обліку виїздів у зону відчуження, в яких зазначаються дні виїзду на об`єкти (в населені пункти) зони відчуження;

- документа, що підтверджує факт виконання робіт у зонах небезпеки зони відчуження, на об`єктах, місцевостях (населених пунктах) у 1986-1990 роках, визначених рішеннями Урядової комісії з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (за наявності);

- колективного договору або положення про оплату праці, що були чинними на підприємстві, в установі чи організації у відповідний період, інших документів про умови та режим роботи підприємства та заявника (із зазначенням змін, підсумованого обліку робочого часу та облікового періоду - місяць, квартал тощо), наказів по підприємству, інших документів заявника; табеля обліку робочого часу заявника в зоні відчуження або шляхового листа (за наявності), що засвідчені печаткою (у разі наявності) підприємства, у складі якого виконувалися роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в якому зазначено час, фактично відпрацьований у зоні відчуження заявником.

Копії документів, які подаються заявником, засвідчуються в установленому порядку центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, в яких зберігаються оригінали таких документів.

Копія перереєстрованого посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), та вкладки до посвідчення засвідчення не потребує.

Голова регіональної комісії в день надходження письмової заяви забезпечує надсилання до державного реєстратора запиту щодо надання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про підприємство, установу, організацію, з якого було відряджено (призвано на військові збори) заявника.

Пунктом 9 Типового положення про комісії передбачено, що за результатами опрацювання поданих заявником документів регіональна комісія у місячний строк з дати реєстрації заяви приймає рішення про достатність підстав для видачі довідки про заробітну плату. За бажанням заявника його може бути запрошено на засідання регіональної комісії.

Закон України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до частини 1 статті 54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 (далі порядок № 1210) цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону № 796-XII. Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Підпунктом 3 пункту 3 Порядку № 1210 передбачено, що у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Статтею 15 Закону № 796-XII передбачено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно із пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 2-1) довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

При цьому, відповідно до статті 41 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України;

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Так, після аварії на ЧАЕС 26.04.1986 Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативних документів: розпорядження РМ СРСР від 17.05.1986 № 964; постанова Ради Міністрів СРСР від 07.05.1986 № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031; постанова Ради Міністрів СРСР від 05.06.1986 № 655-195; постанова Ради Міністрів УРСР від 10.06.1986 № 207-7 та інші.

У вищеназваних нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється як на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05.06.1986 № 665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища» надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964.

Розпорядженнями Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткових фондів заробітної плати» дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за згодою представника урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на роботах у III, II, I зонах небезпеки у 5, 4, 3 кратному розмірах.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону Чорнобильської АЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195 (абзац 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207/7), провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про правонаступництво України» закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Постановою правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1). Вказаний Порядок містить перелік документів необхідних для призначення/перерахунку пенсій.

Згідно з пунктом 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

При цьому, відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2012 №886 Про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках до заяви про видачу довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у разі, коли підприємство, установу або організацію ліквідовано без правонаступника додаються копії особового рахунка, розрахунково-платіжної відомості, табуляграми з планом рахунків (розшифрованими кодами), колективного договору або положення про оплату праці, що були чинними на підприємстві, в установі чи організації у відповідний період, інших документів про умови та режим роботи підприємства та заявника (із зазначенням змін, підсумованого обліку робочого часу та облікового періоду - місяць, квартал тощо), наказів по підприємству, інших документів заявника; табеля обліку робочого часу заявника в зоні відчуження.

Тобто, підставою проведення розрахунку заробітної плати за період роботи в зоні відчуження є первинні документи (розрахунково-платіжної відомості, табуляграми з планом рахунків (розшифрованими кодами) про нараховану та виплачену заробітну плату, періоду та фактичну тривалість робочого дня і місця її виконання.

На підставі розрахункових документів відповідачем була видана позивачу довідка про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках №07/210-13 від 05.07.2021 року, в якій зазначено не всі складові, які фактично були отримані позивачем за роботу в зоні відчуження.

Як вбачається з копії архівної довідки, табелю виходу робітників за 06.1986 року, розрахункового листа за червень 1986 року позивачу виплачена заробітна плата за червень 1986 року у розмірі 1017,15 грн., що свідчить про застосування кратності до тарифної ставки, підвищеної на 100 %.

Таким чином, відповідачем протиправно видано довідку без зазначення показників збільшення тарифної ставки на 100%.

Отже, позивач має право на отримання довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках із зазначенням в таблиці 1 довідки: доплата за роботу у надурочний час - 224,40 крб.; доплата за роботу у вихідні та святкові дні - 130,56 крб.; всього - 354,96 крб. (224,40 крб.+ 130,56 крб.); в таблиці 2 довідки: оплата праці за тарифними ставками за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках - 848,64 крб., сума -969,69 крб. (121,05 крб. + 848,64 крб. ).

Щодо не зазначення у довідці про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках коефіцієнта 4, премії за роботу в зоні відчуження у розмірі 60 % від збільшеної до 100% тарифної ставки, суми премії у розмірі 400 крб., додаткової оплати праці в нічний час в розмірі 35% годинної тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи в нічний час, суд звертає увагу на наступне.

Як вже зазначалось судом, підставою проведення розрахунку заробітної плати за період роботи в зоні відчуження є первинні документи (розрахунково-платіжної відомості, табуляграми з планом рахунків (розшифрованими кодами) про нараховану та виплачену заробітну плату, періоду та фактичну тривалість робочого дня і місця її виконання.

Під час виконання вимог статті 9 КАС України в частині з`ясування обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, судом не встановлено, а учасниками справи не надано жодного доказу, що позивачу виплачувалась заробітна плата з коефіцієнтом 4, премія за роботу в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС у розмірі у розмірі 400 крб. та 60 % від збільшеної до 100% тарифної ставки, додаткова оплата праці в нічний час в розмірі 35% годинної тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи в нічний час.

Такі документи, як копія архівної довідки, посвідчення про відрядження, архівне посвідчення на відрядження №623 від 07.06.1986 року, табель виходу робітників за 06.1986 року, розрахунковий лист за червень 1986 року не свідчать про отримання позивачем заробітної плати з коефіцієнтом 4, премії за роботу в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС у розмірі у розмірі 400 крб. та 60 % від збільшеної до 100% тарифної ставки, додаткової оплати праці в нічний час в розмірі 35% годинної тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи в нічний час, а відтак не є належними та допустимими доказами таких виплат.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача видати довідку із зазначенням коефіцієнту 4, суми премії у розмірі 400 крб. та у розмірі 60% додаткової оплати праці в нічний час в розмірі 35% годинної тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи в нічний час за відсутності первинних документів підприємства, що підтверджують встановлення таких складових заробітної плати.

Щодо зазначення в спірній довідці середнього заробітку у розмірі 121,05 крб. суд зазначає наступне.

Згідно п. 4 постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 №153/10-43 для працівників, безпосередньо зайнятих на роботах з усунення наслідків аварії, у зоні іонізуючого випромінювання встановлюється: шестигодинний робочий день.

Згідно інформації, що наведена у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 16.01.1998 № 01/-3/93-02-6 «Табель робочого часу за 1986-1990 роки для використання в практичній роботі», відповідно до якого норма робочого часу при 6-ти годинному робочому дні у квітні 1986 року складала 26 робочих дні та у травні 1986 року 24 робочих дні.

Таким чином, відповідачем правомірно обраховано середній добовий заробіток позивача наступним чином: (224,02+179,70) /(26+24) = 8,07 крб/день * на кількість днів роботи у зоні відчуження: 8,07 крб. х 13 (робочі дні) + 8,07 крб. х 2 дні (вихідні дні) =121,05 крб.

Стосовно інших доводів сторін, то суд відхиляє такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. Донецької обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Стосовно зобов`язання відповідача надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначений приписами статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч. 1 вказаної статті, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд звертає увагу, що зазначені процесуальні дії є правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 10 грудня 2018 року в справі № 807/2358/15.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обставин та не надано доказів того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення з яких суд може дійти висновку про необхідність встановлення судового контролю.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення відповідачу строку для надання звіту про виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно частини 9 зазначеної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Пункт 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 3-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що витрати на правничу допомогу складаються з:

- консультації щодо підстав та порядку звернення із позовною заявою - 1 година;

- вивчення судової практики 2 години;

- написання та подання позовної заяви 3 години;

- виготовлення копій документів 2 години.

Вказані витрати підтверджені: договором від 05.08.2021 року про надання правової допомоги №79; актом виконаних робіт від 05.08.2021 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру №79 від 04.08.2021 року (а.с. 57-58,61).

Вирішуючи питання про розмір витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката застосовується судом виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень відповідача), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Суд дійшов висновку стосовно зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки згідно інформації з діловодства спеціалізованого суду, адвокатом Кушнеренко Є.Ю. було подано до суду позовну заяву між тими самими сторонами з аналогічним предметом позову щодо оскарження дій Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр з видачі довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, а саме справа № 200/10227/20-а.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що обґрунтованими та співмірними із складністю справи витратами на правничу допомогу є сума у розмірі 6000,00 грн., яка підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3000,00 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд врахував правові позиції Верховного суду, що викладені у постановах № 820/3072/18 від 19.02.21, №520/8489/19 від 22.12.20.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) до Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. Донецької обласної державної адміністрації (місцезнаходження: вул. О.Тихого, буд. 6, м. Краматорськ, Донецька область, 84306, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. Донецької обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у видачі належним чином заповненої довідки про заробітну плату в зоні відчуження у 1986-1990 роках.

Зобов`язати Регіональну комісію з визначення даних про заробітну плату працівників у зоні відчуження в 1986-1990 рр Донецької обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату в зоні відчуження у 1986-1990 роках, із заповненими графами: «населений пункт зони відчуження - с. Копачі Київської області; період - з 07.06.1986 року до 29.06.1986 року; місце роботи - Управління механізації №3 треста «Донбасбудмеханізація»; посада - водій; тарифна ставка - 0,60 крб; в таблиці 1 довідки: графа дата - 06.1986 р.; зона небезпеки - 3; кількість днів - 13, кількість годин 156; денна (годинна) тарифна ставка - 8,16 крб./1,36 крб.; кратність - 4; доплата за роботу у надурочний час - 66 годин, 224,40 крб; доплата за роботу у вихідні та святкові дні - 24 годин, 130,56 крб.; всього - 354,96 крб.; в таблиці 2 довідки: оплата праці за тарифними ставками за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках - 848,64 крб., сума -969,69 крб.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. Донецької обласної державної адміністрації (місцезнаходження: вул. О.Тихого, буд. 6, м. Краматорськ, Донецька область, 84306, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати зі сплати правничої допомоги у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв