Справа № 420/3242/21
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/3242/21
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказу та податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі Позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області ( далі Відповідач), в якому просив :

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС в Одеській області № 5353 від 08.07.2019 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 23 вересня 2019 року - № від 23.09.2019 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в розмірі 225 656,94 грн. в тому числі за основним платежем у сумі 180 525,55 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 45 131,39 грн.;

- № від 23.09.2019 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір в розмірі 16 981,36 грн. в тому числі за основним платежем у сумі 13585,09 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 3 396,27 грн.;

- № від 23.09.2019 року, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що контролюючий орган протиправно провів документальну позапланову невиїзну перевірку, яку призначено спірним наказом № 5353, оскільки позивач не отримував належним чином оформлений наказ, що є необхідною передумовою проведення податкової перевірки. Крім того, спірні податкові повідомлення рішення є такими, що не відповідають Податковому кодексу України, оскільки складені з порушенням строку, передбаченому для визначення податкових зобов`язань, відповідно до ст. 102 ПК України. Як наслідок, на думку позивача, спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийнятті за результатами проведення незаконної перевірки.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС в Одеській області № 5353 від 08.07.2019 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 23 вересня 2019 року № , № , № .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ ВП 44069166) судовий збір у розмірі 4450 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят) гривень 12 копійок.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, ГУ ДПС, подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить судове рішення скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ГУ ДПС дотрималося процедури призначення і проведення перевірки. В порушення пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п. 176.1 ст. 176. п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік по строку подання до 01.05 2016 року, фізичною особою ОСОБА_1 не надана. Крім того, апелянт зазначив про помилковість висновків суду щодо пропуску податковим органом строку визначення податкових зобов`язань (1095 днів), оскільки, згідно з п.п. 102.2.1 п. 102.2 ст.102 ПК України, грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.07.2015 року між ПАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_1 укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором №014/0018/85/85678 від 12.11.2007 року (а.с. 46-47).

Відповідно до пункту 2 цього Договору сторони дійшли згоди, що з дати його укладення боргові зобов`язання за кредитним договором припиняються внаслідок прощення боргу.

Як зазначено в пункті 1 цього Договору до складу заборгованості в загальному розмірі 1 693 829,91 грн. входили:

- основна сума боргу (неповернутого кредиту) - 906 281,73 грн.;

- проценти за користування кредитом у розмірі 138 245,45 грн.;

- пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором в розмірі - 649 302,73 грн.

Пунктом 5 означеного Договору від 09.07.2015 року обумовлено, що Позичальник, вважається повідомленим відповідно до пп. п.п.164.2.17 д пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України про анулювання (прощення) боргових зобов`язань та про те, що сума анульованих (прощених) боргових зобов`язань буде включена Кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь Позичальника за підсумками звітного періоду, в якому боргові зобов`язання було анульовано/прощено (а.с. 46).

27.11.2018 року ГУ ДФС в Одеській області направив запит за вих. № 11591/9/15-32-51-07-08 до ПАТ Райффайзен Банк Аваль щодо надання інформації про повідомлення платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання (прощеного) боргу; договір про прощення (анулювання) заборгованості за кредитом; інформацію про прощення (анулювання) заборгованості за кредитом по ОСОБА_1 (а.с.44).

12.12.2018 року ПАТ Райффайзен Банк Аваль листом № 4-2/1330 повідомило ГУ ДФС в Одеській області, що банком громадянину ОСОБА_1 було нараховано дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом (а.с.45).

08.07.2019 року ГУ ДФС в Одеській області видано Наказ № 5353 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 , на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України та довідкової записки начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області, з питань дотримання податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 рік, тривалістю 10 робочих днів з 19.08.2019 року (а.с.42).

10.07.2019 року ГУ ДФС в Одеській області видано повідомлення №1295/13-05 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено Акт №1745/15-32-13-05/ НОМЕР_2 від 29.08.2019 (а.с.7-16). За результатами перевірки контролюючий орган дійшов висновку про такі порушення:

- пп.49.18.4 п. 49.18 статті 49, пп.176.1 в ст.176, п. 179.1 ст.179 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено не надання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік по строку до 01.05.2016 року;

- п.п. д пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.167.1 ст.167, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168, пп.179.7 ст.179 Податкового кодексу України, у результаті чого не сплачено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за результатами річного декларування, у розмірі 180 525,55 грн.;

- пп.1.2, п.1.4, п.1.5, пп.1.6 п.16 № підрозділу 10 розділу ХХ, ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.168.4 ст.168, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано військового збору у розмірі 13 585,09 грн.

На підставі висновків Акта перевірки №1745/15-32-13-05/ НОМЕР_2 від 29.08.2019р., ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 23.09.2019 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в розмірі 225 656,94 грн. в тому числі за основним платежем у сумі 180 525,55 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 45 131,39 грн. (а.с. 4);

- № від 23.09.2019 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір в розмірі 16 981,36 грн. в тому числі за основним платежем у сумі 13 585,09 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 3396,27 грн. (а.с. 5);

- № від 23.09.2019 року, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн. (а.с. 6).

Не погодившись з наказом на проведення перевірки та податковими повідомленнями рішеннями, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що ОСОБА_1 до проведення перевірки не був ознайомлений з наказом про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, тобто ГУ ДПС в Одеській області не виконано вимог п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України. Крім того, на думку суду, контролюючим органом нараховано суму грошових зобов`язань позивачу з порушенням строків давності для нарахування податкових зобов`язань, визначених статтею 102 Податкового кодексу України. Щодо правомірності податкових повідомлень рішень, суд зазначив, що анулювання (прощення) кредитором суми заборгованості в загальному розмірі 906 281,73 грн., яка включала в себе як основну заборгованість за кредитом (його тіло), так і заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом, а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту, не свідчить про отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага за 2015 рік у розмірі 906 281,73 грн. та заниження ним податку на доходи фізичних осіб у розмірі 225 656,94 грн., а тому, визначення позивачу розміру грошового зобов`язання оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який також визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно із пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підстави для проведення документальної позапланової перевірки визначені в пункті 78.1 статті 78 ПК України.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

В силу пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Пунктом 163.1 ст. 163 Кодексу визначено, що об`єктом оподаткування резидента є:

загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п. 164.1 ст.164 Податкового Кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід - будь - який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними згідно з Кодексом.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Порядок нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету визначено ст.168 Кодексу.

Згідно з пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Кодексу платник податку, що отримує доходи від осіб, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Одночасно доходи, визначені ст. 163 Кодексу є об`єктом оподаткування військовим збором, ставка якого становить 1,5% від об`єкта оподаткування (п.16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу).

Положення пп.83.1.1, 83.1.2, 83.1.6 п.83.1 ст.83 Кодексу передбачають, що матеріалами, які є підставами для висновків під час проведення перевірок є документи, визначені Кодексом, податкова інформація та інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи ДФС.

Відповідно до наявної податкової інформації фізична особа - платник податків ОСОБА_1 протягом 2015 року отримував доходи, які згідно з Кодексом підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податків в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Так, згідно з Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 рік, фізична особа - платник податків ОСОБА_1 окрім отриманих доходів, обов`язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримував доходи як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, з якого не сплачено податок.

Відповідно до 176.1 ст.176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи, (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України зазначено, що податкова декларація за звітний період в установлені цим Кодексом строки подається контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Згідно пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV Податкового кодексу України.

Згідно з п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Кодексу платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподаткованого доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Фізична особа, яка отримує дохід у вигляді додаткового блага, крім випадків, які підпадають під п. 179.2 ст. 179 Податкового кодексу України, повинна надати податкову декларацію у встановленому порядку та у відповідних випадках, сплатити податок на доходи фізичних осіб у розмірах, визначених ст. 167 Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Центральної бази даних Єдиного Державного реєстру фізичних осіб ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) отримав у 3 кварталі 2015 року дохід у вигляді додаткового блага за ознакою доходу « 126», та порушуючи вимоги пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, не надав до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку - до Північного управління у м. Одесі ГУ ДФС в Одеській області, податкову декларацію про майновий стан і доходи за результатами 2015 року по строку подання до 01.05.2016 року.

Про необхідність подання декларації ОСОБА_1 був повідомлений листом ГУ ДФС в Одеській області вих..№311/Л/15-32-51-07 від 09.11.2018 року з повідомленням про вручення, щодо надання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, який повернуто поштою з відміткою «вручено» 08.12.2018 року /а.с.41/.

Станом на початок перевірки, декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік, до контролюючого органу, позивачем не надана.

Таким чином, перевіркою встановлено, фізична особа - платник податків у 3 кварталі 2015 року отримав дохід від AT «Райфайзен Банк Аваль», у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до наявної податкової інформації, платник податків - фізична особа ОСОБА_1 у 2015 році отримав дохід, згідно ст. 164 п. 164.1 ПК України, який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи.

AT «Райфайзен Банк Аваль» у відповідь на запит ГУ ДФС в Одеській області надало інформацію вих..№ №4-2/1330 від 12.12.2018 AT «Райфайзен Банк Аваль» (вх.№21178/10/15-32 від 19.12.2018), згідно якої повідомив, що ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) банком у 2015 році надано дохід у вигляді суми прощених (анульованих) банком як кредитором за власним рішенням анульованої основної суми кредитної заборгованості у сумі 906 281,73. Інформація щодо вказаного доходу відображена Банком у звіті форми 1-ДФ за за 3 кв.2015 року, нарахований та виплачений дохід ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з ознакою доходу « 126» дадаткове благо . Також, AT «Райфайзен Банк Аваль» було надано копію договора від 09.07.2017 року про припинення зобов`язань за кредитним договором №014/0018/85/85678 від 12.11.2007 року.

Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV Кодексу, згідно із пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, де визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року . Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

ГУ ДФС в Одеській області повідомленням від 10.07.2019 року за №1295/13-05 сповістило позивача про початок позапланової невиїзної перевірки з 19.08.2019 року та необхідності забезпечення надання всіх необхідних документів, що підтверджують отримані доходи у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором.

Копію Наказу №5353 від 08.07.2019 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 » реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та Повідомлення від 10.07.2019 року за №1295/13-05 надіслано рекомендованим листом про вручення, яке повернуто до ГУ ДФС в Одеській області 20.07.2019 року з підписом позивача про отримання /а.с 43/.

Однак, у цій справі підставою для задоволення позову став висновок суду про недотримання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України, який зроблений виключно на підставі констатації неотримання позивачем Наказу №5353.

Вказані обставини спростовують доводи позивача щодо неотримання до проведення перевірки Наказу № 5353 від 08.07.2019р. про її проведення.

На підставі вищенаведеного, та за наслідками перевірки, слушними є доводи відповідача, що платник податків - фізична особа ОСОБА_1 отримав дохід за 2015 рік у розмірі 905 678,73 грн., як додаткове благо (ознака 126), у вигляді анулювання (прощення) заборгованості по основній сумі кредиту .

Пп. 14.1.47 п.14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України визначено: «додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачується (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку».

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що в порушення п.п.162.1.1 п. 162.1 ст. 162, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, ст. 167, п. 171.2 (б) ст.171, п. 179.1 ст.179. пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України, позивач податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік по строку до 01.05.2016 року до контролюючого органу не надав та відповідно не нарахував та не сплатив з прощеного (анульованого) боргу 905 678,73 грн., податок на доходи з фізичних осіб у сумі 180 525,55 грн. і військовий збір у сумі 13 585,09 грн.

Відповідно до п.п. 179.7 ст.179 Податкового кодексу України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій нею податковій декларації. У зв`язку з ненаданням позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що підлягають сплаті, не надійшли до бюджету.

Крім того, як зазначалося вище, позивачем в адміністративному позові було зазначено, що відповідно до ст. 102 ПКУ, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була подана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду а адміністративному або судовому порядку.

На думку позивача, як вбачається із розрахунку податкових зобов`язань, період відповідно до якого визначалося зобов`язання - 2015 рік, нарахування будь яких податкових зобов`язань та штрафів поза межами встановленого ПКУ строку є неправомірним, а граничний строк сплинув у 2018 році.

Так, дійсно, відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, зокрема, у випадках, визначених Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Водночас, згідно з п.п. 102.2.1 п. 102.2 ст. 102 ПК України грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

Отже, враховуючи той факт, що за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року фізична особа - платник податків ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи контролюючому органу, в якому перебуває на обліку не подав, дохід отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми кредитної заборгованості- прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, що оподатковується ПДФО згідно з розділом IV ПКУ та відповідно до пп. 1.2 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу за вказаний період не декларував, у ГУ ДПС в Одеській області були всі правові підстави визначити суму грошових зобов`язань.

Стосовно посилання суду першої інстанції, в обгрунтування незаконності спірного Наказу № 5353, на постанову Верховного Суду України від 27.01.2015 у справі № 21-425а14, колегія суддів не може залишити поза увагою висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 8 вересня 2021 року у справі №816/228/17, відповідно до яких здійснено відступлення від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14).

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава). Аналізованими нормами ПК з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Отже, колегія суддів вважає, що суд повинен в обов`язковому порядку перевіряти, чи у встановлений законом спосіб було повідомлено платника податків про проведену відносно нього перевірку, і виключно у разі недотримання контролюючим органом вимог законодавства, така перевірка може бути визнана незаконною.

Щодо задоволених позовних вимог в частині скасування Наказу №5353, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в цій частині судове рішення також не відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, ухваленої у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Судова палата сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Водночас Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду також було сформульовано правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У постанові від 8 вересня 2021 року у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступний правовий висновок: «У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, то його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для окремого скасування Наказу №5353, оскільки ухваленням такого рішення права позивача не можуть бути поновлені. Належним способом захисту прав платників податків є оскарження рішень контролюючого органу, прийнятих за результатами такої перевірки в тому числі з підстав порушення процедури призначення і проведення перевірки.

Таким чином, судове рішення в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування Наказу № 5353 від 08 липня 2019 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 », а також в частині визнання протиправними податкових повідомлень рішень підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У відповідності до ст.ст. 315, 317 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення на підставі неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування наказу та податкових повідомлень-рішень,-скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного судового рішення 18.11.2021р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.