Справа № 824/407/17-а
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 листопада 2021 року

Київ

справа №824/407/17-а

адміністративне провадження №К/9901/39286/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд"

на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року

та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року

у справі № 640/17094/19

за позовом Державного реєстратора комунального підприємства "Бюро реєстрації нерухомості та бізнесу" ОСОБА_5, державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства "Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації" ОСОБА_2, приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради ОСОБА_4,

до Міністерства юстиції України, комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України

треті особи : обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний комплекс "Проспект", Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд"

про визнання незаконним та скасування наказу та висновку комісії,

У С Т А Н О В И В:

Позивачі, державний реєстратор комунального підприємства "Бюро реєстрації нерухомості та бізнесу" ОСОБА_5, державний реєстратор прав на нерухоме майно комунального підприємства "Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації" ОСОБА_2, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, державний реєстратор відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради ОСОБА_4, державний реєстратор прав на нерухоме майно комунального підприємства "Чернівецьке міське бюро технічної інвентаризації" Гаврилюк Р.З. звернулись до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовами до Міністерства юстиції України, комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, в якому просили:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1871/5 від 13 червня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1872/5 від 13 червня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати висновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України від 13 червня 2017 року.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09 липня 2020 року касаційні скарги Приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року задоволено частково. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року у цій справі скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року закрито провадження в частині позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України треті особи обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний комплекс "Проспект", Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд" про визнання незаконним та скасування наказу та висновку комісії.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року, позов задоволено.

27 жовтня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд" направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі №640/17094/19.

Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам ст. 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) колегія суддів приходить до висновку, що вказана скарга підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Приписами пп. 1-4 ч. 4 ст. 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у ч. ч. 2 і 3 ст. 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Підставою для оскарження рішення судів попередніх інстанцій скаржник зазначає:

- п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, оскільки суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі №825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі №826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі №826/9417/16, від 06 червня 2018 року у справі №804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №804/14296/15, від 14 листопада 2018 року у справі №826/1656/18, від 30 січня 2019 року у справі №820/3703/17, від 20 лютого 2019 року у справі №522/3665/17, від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17, від 19 червня 2019 року у справі №802/385/18-а, від 12 лютого 2020 року у справі №840/3241/18, від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17, від 30 вересня 2020 року у справі №815/6347/17, від 17 лютого 2021 року у справі №821/669/17, в яких закрито провадження у справах, оскільки такі не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

- п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, оскільки суд апеляційної інстанції застосував п. 10 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, без урахування висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 06 липня 2018 року у справі №826/3442/17.

- п. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України, оскільки, на його думку, необхідно відступити від висновку викладеного Верховним Судом у постанові від 03 червня 2020 року у справі №826/9257/18 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

- п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема щодо застосування п.п. 4 та 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», пп.3 п. 41 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127;

- п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України, оскільки суди прийняли рішення про права, свободи та інтереси осіб, які не були залучені до участі у справі;

- п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України, оскільки суди попередніх інстанцій не дослідили докази, а саме: оскаржувані накази Міністерства юстиції України, висновок комісії з питань розгляд ускарг у сфері державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, постанову Західного апеляційного господарського суду від 26 січня 2021 року у справі №926/1574/18.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає таке.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на правові позиції Великої палати Верховного Суду та Верховного Суду, висловлені у постановах від 17 квітня 2018 року у справі №815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі №825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі №826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі №826/9417/16, від 06 червня 2018 року у справі №804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №804/14296/15, від 14 листопада 2018 року у справі №826/1656/18, від 30 січня 2019 року у справі №820/3703/17, від 20 лютого 2019 року у справі №522/3665/17, від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17, від 19 червня 2019 року у справі №802/385/18-а, від 12 лютого 2020 року у справі №840/3241/18, від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17, від 30 вересня 2020 року у справі №815/6347/17, від 17 лютого 2021 року у справі №821/669/17, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального прав. У зв`язку з тим, що доводи скаржника щодо юрисдикції спору, а саме необхідність його розгляду не за правилами адміністративного судочинства не були предметом розгляду по суті у суді апеляційної інстанції, тому такі доводи не можуть бути розглянуті судом касаційної інстанції.

Також колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що суд апеляційної інстанції застосував п. 10 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, без урахування висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 06 липня 2018 року у справі №826/3442/17, оскільки такі висновки не суперечать оскаржуваному рішенні суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд у постанові від 06 липня 2018 року у справі №826/3442/17 зазначив, що позбавлення державного реєстратора, дії якого оскаржуються, можливості взяти участь у розгляді скарги, яка стосується його безпосередньо, є істотним порушенням процедури розгляду скарги, яке ставить під сумнів безсторонність (неупередженість), повноту перевірки та обґрунтованість рішення.

У свою чергу судом апеляційної інстанції встановлено, що Міністерством юстиції України не подано належних доказів на підтвердження факту своєчасного повідомлення позивачів про час та місце розгляду скарги, а також, що їм своєчасно направлялася копія скарги та додані до неї документи, чим позбавлено останніх права надати відповідні пояснення з приводу скарги, які також мали б враховуватися під час розгляду зазначеної скарги.

Крім того, скаржником вказано необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні, а саме у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №826/9257/18.

Особа, яка подає касаційну скаргу до Верховного Суду, крім зазначення підстав для касаційного оскарження (детального обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального чи порушення процесуального права) зобов`язана зазначити та обґрунтувати з наданням відповідних доказів існування підстав для перегляду Верховним Судом справи в касаційному порядку.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Проте, в касаційній скарзі не обґрунтовано необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні.

Також у касаційній скарзі скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питань застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема щодо застосування п.п. 4 та 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», пп. 3 п. 41 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Колегія суддів зазначає, якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України, він повинен зазначити конкретну норму права, практику застосування якої необхідно сформувати, правовідносини, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає його неправильність.

Однак, вказуючи наведене скаржник не вказав, у межах яких саме подібних правовідносин немає висновку Верховного Суду (охарактеризувати зміст відносин (певний їхній аспект), яких (якого) стосується касаційна скарга, для можливості чіткого визначення відсутності правових висновків Верховного Суду за критерієм подібності предмету спірних відносин).

Посилання на відсутність певних висновків Верховного Суду мають супроводжуватись вмотивованими аргументами неправильного застосування певної (певних) норми (норм) права у конкретних правовідносинах.

Тож, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 26 квітня 2021 року у справі № 120/2243/20-а, від 12 травня 2021 року у справі № 488/1644/16-а від 14 травня 2021 року у справі № 240/16944/20 від 19 травня 2021 року у справі № 280/160/20.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд" не зазначає, який саме висновок має бути сформовано Верховним Судом у спірних правовідносинах щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а Верховним Судом самостійно не встановлено, що у судовій практиці, яка склалася у подібних правовідносинах, існують підстави, які б вказували на наявність проблеми, що може бути вирішена, шляхом формулювання нової правової позиції.

До того ж, при постановлені рішення суд апеляційної інстанції керувався правовою позицією викладеною Верховним Судом у постановах від 06 липня 2018 року у справі №826/3442/17, від 28 травня 2020 у справі №822/1874/17, від 03 червня 2020 року у справі №826/9257/18.

Також необґрунтованим є посилання скаржника на те, що судом не досліджено докази у справі, оскільки п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про порушення норм процесуального права виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пп. 1-3 ч. 4 ст. 328 КАС України, однак такі в касаційній скарзі не обґрунтовано.

Суд також відхиляє посилання скаржника на те, що суди прийняли рішення про права, свободи та інтереси осіб, які не були залучені до участі у справі, оскільки не обґрунтовано чим саме порушили оскаржувані судові рішення права, свободи та інтереси осіб які не були залучені до участі у справі.

Посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, також не може бути підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки таке порушення не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд та не входить до переліку підстав передбачених ч. 3 ст. 353 КАС України.

Згідно із ч. 2 до ст. 351 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення, а у даному випадку порушення норм процесуального права не призвело до ухвалення незаконного рішення.

Таким чином, скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями ч. 2 ст. 341 КАС України.

Отже, у касаційній скарзі не обґрунтовано наявності підстав касаційного оскарження згідно з ч. 4 ст. 328 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 330 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 169 цього Кодексу, а саме така касаційна скарга залишається без руху.

Виходячи з наведеного, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків касаційної скарги особі, яка її подала, шляхом надання до суду обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження згідно з ч. 4 ст. 328 КАС України.

У випадку неусунення недоліків касаційної скарги, така буде повернута особі, яка її подала, відповідно до п. 1 ч.4 ст. 169 та ч. 2 ст. 332 КАС України.

Керуючись ст. ст. 169, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Залишити без руху касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд" на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 640/17094/19 за позовом Державного реєстратора комунального підприємства "Бюро реєстрації нерухомості та бізнесу" ОСОБА_5, державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства "Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації" ОСОБА_2, приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради ОСОБА_4, до Міністерства юстиції України, комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України треті особи : обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний комплекс "Проспект", Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд" про визнання незаконним та скасування наказу та висновку комісії.

Надати скаржнику строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді Я. О. Берназюк

Н. В. Коваленко