Справа № 140/2159/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 140/2159/21 пров. № А/857/14474/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року (суддя першої інстанції Мачульського В.В., м. Луцьк)

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості про визнання неправомірними дій щодо не врахування страхового стажу до розрахунку допомоги по безробіттю; зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з травня 2015 по квітень 2016 на ДП «Шахта №1 «Нововолинська»; зобов`язання врахувати для розрахунку допомоги по безробіттю нараховану заробітну плату за період роботи з травня 2015 по квітень 2016 на ДП «Шахта №1 «Нововолинська» (беручи до розрахунку допомоги по безробіттю належних 70%); зобов`язання здійснити перерахунок та виплату допомоги по безробіттю з дати взяття на облік, а саме: з 01 червня 2016 року по 01 червня 2017 року, з урахуванням виплачених сум; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків її виплати» за період прострочення належних до виплати платежів за період з 01 червня 2017 року по 26 лютого 2021 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано Нововолинську міську філію Волинського обласного центру зайнятості провести з 01 червня 2016 року по 31 травня 2017 року перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) допомоги по безробіттю ОСОБА_1 відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з урахуванням страхового стажу за період з червня 2015 року по травень 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинського обласного центру зайнятості судові витрати в сумі 454,00 грн.

Не погодившись із рішенням, вважаючи таке ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, Нововолинська міська філія Волинського обласного центру зайнятості оскаржила його в апеляційному порядку. Просить скасувати оскаржене рішення суду від 03.06.2021 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що 02.06.2016 позивачу призначено виплату допомоги по безробіттю у розмірі 544 грн. відповідно до Постанови правління Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття від 04.12.2015 № 77 «Про мінімальний розмір допомоги по безробіттю» без врахування страхового стажу терміном на 360 календарних днів та відкладено з 02.06.2016 по 05.06.2016 року. 06.06.2016 розпочато виплату допомоги по безробіттю. Із даним наказом позивач ознайомлений під особистий підпис 06 червня 2016 року, тому саме з цієї дати починається перебіг строку для звернення до суду з позовом про захист прав, оскільки позивач був поінформований стосовно строків та розміру виплати допомоги по безробіттю. Шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи закінчився в грудні 2016 року. Однак, позов подано до суду лише в 2021 році. Таким чином, звернувшись у 2021 році з такими позовними вимогами, позивач пропустив строк звернення до суду, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення. При цьому, підстави для його поновлення відсутні. Також відповідач вказує на те, що за даними Державного реєстру страховий стаж позивача за останні 12 місяців, розрахунковий період травень 2015 року-квітень 2016 року, що передували реєстрації в центрі зайнятості становив 1 місяць (травень 1 року). Дані про сплату ДП «Шахта №1 «Нововолинська» єдиного соціального внеску протягом червня 2015 року-квітня 2016 року відсутні. Разом з тим, служба зайнятості не наділена повноваженнями здійснювати зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з червня 2015 року по травень 2016 року та проводити нарахування допомоги но безробіттю всупереч відомостям Державного реєстру. Крім того, Крім того, судом помилково визначено розрахунковий період страхового стажу для призначення допомоги по безробіттю червень 2015-травень 2016 року. Оскільки розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення), для розрахунку допомоги по безробіттю є 12 календарних місяців, що передують місяцю настання страхового випадку, - реєстрації особи в державній службі зайнятості як безробітної (п.31 Постанови 1266). Позивач звернувся до центру зайнятості у травні 2016 року, тому розрахунковим періодом для призначення допомоги по безробіттю позивача є травень 1015 року - квітень 2016 року, який і було враховано центром зайнятості три призначенні допомоги по безробіттю.

Позивач подав пояснення на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник відповідача Столярчук К.А. підтримав вимоги апеляційної скарги та надав пояснення, аналогічні викладеним в ній.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом надіслання судової повістки на вказану ним адресу, яка отримана 11.11.2021, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з 02 червня 2015 року по 05 травня 2016 року працював в ДП «Шахта №1 «Нововолинська» на посаді підземного прохідником 5-го розряду з повним робочим днем під землею та наказом від 04.05.2016 року №57/К звільнений з займаної посади за ч.3. ст. 38 Кодексу законів про працю України - за власним бажанням, в зв`язку невиконанням законодавства про працю умов колективного чи трудового договору. Ці обставини підтверджуються відомостями трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с.9-10).

26.05.2016 позивач звернувся до Нововолинської МФ ВОЦЗ із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного та призначення (поновлення) виплати по безробіттю (а.с.48).

На підставі вказаної заяви наказом Нововолинської МФ ВОЦЗ від 01.06.2016 №НТ160601 ОСОБА_1 був наданий статус безробітної з 26 травня 2016 року та відповідно до наказу від 02.06.2016 №НТ160602 призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі без урахування страхового стажу, відповідно до частин другої, четвертої статті 22, частини третьої статті 23 Закону №1533-III протягом 360 календарних днів з 02.06.2016 по 27.05.2017 (а.с.50).

Виплата допомоги про безробіттю ОСОБА_1 була розпочата Нововолинською МФ ВОЦЗ з 06.06.2016 згідно з наказом від 06.06.2016 №НТ160606 (а.с.50).

На звернення позивача щодо причини нарахування та виплати допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі листом від 18.02.2021 №267/26/2 Нововолинська МФ ВОЦЗ повідомила ОСОБА_1 про те, що розрахунковим періодом для призначення виплати допомоги по безробіттю є травень 2015 року - квітень 2016 року. В цей період позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Шахта №1 «Нововолинська». Отже даний період роботи враховано при призначенні допомоги по безробіттю (а.с.14).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу за період роботи з червень 2015 року по травень 2016 року була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховані та сплачені страхові внески, а також ОСОБА_1 за вказаний період був включений до поданої ДП «Шахта №1 «Нововолинська» звітності «Про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». При цьому внаслідок невиконання ДП «Шахта №1 «Нововолинська» обов`язку по сплаті страховних внесків позивач позбавлена соціальної захищеності (отримання належного матеріального забезпечення на випадок безробіття) та стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Таким чином, період з червня 2015 по травень 2016 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, а ОСОБА_1 в свою чергу має право на виплату допомоги по безробіттю в розмірі, визначеному частиною першою статті 23 Закону №1533-ІІІ. Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків її виплати» за період прострочення належних до виплати платежів за період з 01 червня 2017 року по 26 лютого 2021 року, суд зазначив, що допомога по безробіттю підлягає виплаті позивачеві в порядку, встановленому Законом №1533-ІІІ, та станом на день звернення до суду з даним позовом не здійснена у повному обсязі, а отже відсутня виплата основної суми доходу в розумінні Закону №2050-ІІІ, за наявності якої можлива виплата суми компенсації.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Судом встановлено, що наказом Нововолинської МФ ВОЦЗ від 01.06.2016 №НТ160601 ОСОБА_1 був наданий статус безробітної з 26 травня 2016 року та відповідно до наказу від 02.06.2016 №НТ160602 призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі без урахування страхового стажу, відповідно до частин другої, четвертої статті 22, частини третьої статті 23 Закону №1533-III протягом 360 календарних днів з 02.06.2016 по 27.05.2017 (а.с.50).

Виплата допомоги про безробіттю ОСОБА_1 була розпочата Нововолинською МФ ВОЦЗ з 06.06.2016 згідно з наказом від 06.06.2016 №НТ160606 (а.с.50). Із даним наказом позивач ознайомлений під особистий підпис 06 червня 2016 року (а.с. 49).

Отже, звертаючись у лютому 2021 до відповідача із запитом про здійснення перерахунку допомоги по безробіттю з урахуванням всіх періодів трудової діяльності та страхового стажу, позивач уже знав про призначення йому допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі.

Однак із адміністративним позовом про визнання неправомірними дій щодо не врахування страхового стажу до розрахунку допомоги по безробіттю; зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з травня 2015 по квітень 2016 на ДП «Шахта №1 «Нововолинська»; зобов`язання врахувати для розрахунку допомоги по безробіттю нараховану заробітну плату за період роботи з травня 2015 по квітень 2016 на ДП «Шахта №1 «Нововолинська» (беручи до розрахунку допомоги по безробіттю належних 70%); зобов`язання здійснити перерахунок та виплату допомоги по безробіттю з дати взяття на облік, а саме: з 01 червня 2016 року по 01 червня 2017 року, з урахуванням виплачених сум; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію ОСОБА_1 звернувся лише у березні 2021 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС України.

При цьому отримання позивачем листа відповідача від 18.02.2021 у відповідь на його звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти через значний проміжок часу після отримання допомоги по безробіттю у період з 01 червня 2016 року по 01 червня 2017 року.

У контексті встановлених обставин слід зазначити, що відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Також метою встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами є дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Таким чином, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може обмежувати строк звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушення її прав, свобод та інтересів.

У контексті наведеного, колегія суддів наголошує на тому, що допомога по безробіттю є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення допомоги по безробіттю, який період роботи був зарахований до страхового стажу.

Отже, з дня отримання виплати допомоги по безробіттю особою, якій призначена така допомога вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не зазначено та в ході судового розгляду справи не встановлено, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України та залишення адміністративного позову ОСОБА_1 .

За таких обставин, оцінивши зібрані докази у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача щодо застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України є підставними і обґрунтованими.

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 19.11.2021.