Справа № 160/2970/20
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 160/2970/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року (головуючий суддя Озерянська С.І.)

в адміністративній справі №160/2970/20 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України, третя особа: Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 17.03.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України, в якій, з урахуванням уточнень, просив (а.с.1-8, 129-133):

- визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби;

- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, на яку було надано відповідь на звернення № 5105 від 01.11.2019 року, скласти протокол та прийняти відповідну постанову згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року.

В обґрунтування позову позивач вказує, що є учасником бойових дій, перебуваючи на військовій службі (в період з квітня 1985 по грудень 1986) він отримав поранення під час її проходження у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території республіки Афганістан (в/ч пп 2099). Зазначає, що неодноразово звертався до ЦВЛК Міністерства оборони України щодо розгляду документів про встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР. У відповідь на його звернення, було повідомлено про необхідність звернення за належністю до ЦВЛК Державної прикордонної служби. В подальшому позивач звертався до ЦВЛК Державної прикордонної служби щодо встановлення причинного зв`язку захворювання з проходженням військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, на свої звернення отримав відмови, оскільки Державна прикордонна служба не вповноважена надавати відповідний висновок.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби;

- зобов`язано Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року, враховуючи висновки суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що законодавець прирівнює соціальний захист військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України. Суд першої інстанції також вказав, що Держприкордонслужба не є правонаступником всіх Прикордонних військ КДБ СРСР, а отже, правовий зв`язок між Державною прикордонною службою України та позивачем відсутній, відтак дійшов висновку, що Державна прикордонна служба України жодного відношення до Середньоазіатського Прикордонного округу КДБ СРСР ніколи не мала, й відповідно військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України не вповноважена надати позивачу вказаний висновок. Між тим, враховуючи, що, позивач проходив службу саме у прикордонних військах КДБ СРСР, що були складовою Збройних Сил СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, суд першої інстанції дійшов висновку, що обов`язок розгляду питання для прийняття рішення про встановлення причинного зв`язку захворювань (поранення) із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 21.04.1985 по 25.12.1986, покладений саме на Центральну військово-лікарську комісію при Міністерстві оборони України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вказує, що відсутній жодний нормативно-правовий акт, в якому визначено, що Міністерство оборони України є правонаступником всіх військових формувань колишнього СРСР, у тому числі Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР , в складі якого проходив військову службу позивач. Зазначає, що прикордонні війська колишньої КДБ СРСР дислоковані на території відповідних республік були переведені під їх юрисдикцію Прикордонні війська Середньоазіатського прикордонного округу, де проходив службу позивач були переведені під юрисдикцію Республіки Узбекистан та Республіки Таджикістан. У відання України Прикордонні війська Середньоазіатського прикордонного округу не переходили. У відання України перейшли всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР. Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 року №3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України», держаний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР. Також вказує, що Збройні Сили України були створені на базі військ Київського, Одеського, Прикарпатського військових округів, сил Чорноморського флоту, інших військових формувань, що дислокуються на території України, крім військ, які входять до складу Стратегічних Сил Стримування (п.1 Указу Президента України «Про Збройні Сили України» від 12.12.1991№4/91 та п.5 розділу ІІ Постанови Верховної Ради України «Про Концепцію оборони та будівництва Збройних Сил України» від 11.10.1991 №1659-ХІІ). Отже, Збройні Сили України було створено з військових формувань дислокованих на території України. Збройні Сили України не являються правонаступником Збройних Сил СРСР, всіх військових формувань колишнього СРСР, а тим паче Прикордонних військ КДБ СРСР. Також зауважує, що громадяни України, які проходили військову службу в прикордонних військах колишнього СРСР мають рівні права на соціальний захист з особами, які проходили службу у Державній прикордонній службі України, а не з військовослужбовцями Збройних Сил України.

Також відповідачем було подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у його задоволенні, оскільки справа є справою незначної складності, в суді першої інстанції розглянута в порядку спрощеного позовного провадження; в суді апеляційної інстанції справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження оскільки дана справа може бути вирішена на підставі наявних у ній доказів - за наявними у справі матеріалами, тому відсутні підстави для задоволення клопотання про розгляд справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.

До суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 27.06.2011 року, є особою, яка має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно свідоцтва Серії НОМЕР_2 від 25.12.1986 року, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 Червонопрапорного Середньоазіатського Прикордонного округу КДБ СРСР.

Позивач проходив службу в Збройних Силах України у військовому званні сержант у наступні періоди: з 13.11.1984 року по 03.12.1984 рік; з 03.12.1984 року по 12.04.1985 рік; з 21.04.1985 року по 25.12.1986 рік, що підтверджуються довідкою Магдалинівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України № 292 від 11.04.2019 року.

В період з 04.1985 року по 12.1986 року позивач проходив військову службу в складі в/ч пп 2099 в період бойових дій у Республіці Афганістан (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах та з`єднаннях), що підтверджуються довідкою Магдалинівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України № 729 від 01.08.2019 року.

В період з 04.1985 року по 12.1986 року позивач приймав участь у бойових діях на території республіки Афганістан у складі в/ч НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою Магдалинівського районного військового комісаріату № 42 від 16.01.2017 року.

З висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 7і від 17.01.2017 року КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР вбачається, що в ході судово-медичного обстеження у ОСОБА_1 виявлені рубці в області обличчя, голови, верхньої третини шиї та лівої кінцівки, які є наслідками загоєння вогнепальних поранень, спричинених від дії осколкових зарядів вогнепальної зброї. Осколкові поранення в області голови, обличчя та верхньої третини шиї зазвичай супроводжуються контузією головного мозку. Давність отриманих поранень може відповідати періоду проходження військової служби, приймаючи участь у бойових діях в Демократичній республіці Афганістан у складі в/ч 2099 з 04.1985 року по 12.1986 рік.

З висновку МРТ головного мозку № 2314 від 17.01.2017 року Обласної клінічної лікарні. ім. Мечникова, ОСОБА_1 має МРТ- ознаки єнціфалопатіі змішаного характеру (судинної і посттравматичної у урахуванням травм в анамнезі).

09.10.2017 року, 15.11.2019 року Державною установою "Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України" видано ОСОБА_1 консультативні висновки № 14779/17 та № 14778/17, якими встановлено, що центральна вестибулярна дисфункція ІІІ (третього) ст. тяжкості, яка проявляється порушенням стато-кінетичної рівноваги ІІІ ст. підчищеннями вестибуло-сенсерними і вегетативними реакціями ІІІ ст.

12.10.2017 року Державним закладом "Український госпіталь для воїнів-інтернаціоналістів "Лісова поляна" Міністерства охорони здоров`я України" видано ОСОБА_1 консультативний висновок спеціаліста, яким встановлено: стійкі залишкові явища, перенесеної ЗЧМТ (1986 рік).

10.10.2017 року, 18.11.2019 року Державною установою "Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України" видано ОСОБА_1 консультативні висновки спеціаліста, якими встановлено ряд захворювань, що виникли внаслідок ЧМТ (1986 р. по мед - документації).

Згідно епикриза виданого ОСОБА_1 встановлено діагноз внаслідок ЧМТ (1986 року ДРА).

З епікризу із історії хвороби № 5744/2017 року по направленню ОКМЦ на стац. лікування в 16 відділенні ДКПБ ДОС з 20.06.2017 року по 14.07.2017 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: емоційно-лабільний розлад органічного походження, внаслідок ЧМТ, контузія головного мозку (1986 року в ДРА).

З епікризу із історії хвороби № 8409/2018 року по направленню КП "ДКПЛ" ДОР на стац. лікування в 16 відділенні КП "ДКПЛ" ДОР з 10.09.2018 року по 10.11.2018 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: емоційно-лабільний розлад органічного походження, внаслідок ЧМТ, контузія головного мозку (1986 року в ДРА).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 1/18 КП "Магдалинівська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради" позивачу поставлено експертний діагноз: стійкі наслідки перенесеної контузії головного мозку (1986 року). Встановлено, що травми та поранення пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 40 від 20.01.2017 року КЗ "Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни" позивачу встановлено повний діагноз: наслідки осколкового поранення в голову, контузії головного мозку (1986 р. під час виконання інтернаціонального обов`язку в ДРА).

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1313 від 20.01.2017 року КЗ "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Т.І. Мечнікова" позивачу встановлено діагноз наслідок перенесеної черепно-мозкової травми, контузії головного мозку (1986 р. в ДРА).

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2270 від 11.08.2017 року КЗ "Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни" позивачу встановлено повний діагноз: наслідки осколкового поранення в голову, контузії головного мозку (1986 р. під час виконання інтернаціонального обов`язку в ДРА).

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2483 від 30.08.2017 року КЗ "Магдалинівська ЦРЛ "ДОР" позивачу встановлено повний діагноз: наслідки ЧМТ, поєднаного осколкового поранення в голову, ліву кість, тулуб (1986 р. ДРА)

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3173 від 21.10.2017 року Державний заклад "Госпіталь ветеранів війни "Лісова поляна " Міністерства охорони здоров`я України" позивачу встановлено повний діагноз: стійкі залишкові явища перенесеної ЧМТ, контузії головного мозку (1986 року при виконанні інтернаціонального обов`язку в ДРА )

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 676 від 23.02.2018 року Українського державного медико-соціального центру ветеранів війни позивачу встановлено повний діагноз: стійкі віддалені наслідки закритої ЧМТ (1986 контузія головного мозку)

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2723 від 04.05.2018 року ДУ "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України" позивачу встановлено повний діагноз:контузія головного мозку (1986 року)

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2212 від 06.08.2018 року КЗ "Магдалинівська ЦРЛ "ДОР" позивачу встановлено повний діагноз: стійкі залишкові явища перенесеної ЧМТ, контузії головного мозку (1986 року при виконанні інтернаціонального обов`язку в ДРА )

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2486 від 03.08.2018 року КЗ "Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни" позивачу встановлено повний діагноз: наслідки перенесеної черепно-мозгової травми, осколкового поранення, контузії головного мозку (1986 року в ДРА)

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3221 від 18.11.2018 року Державний заклад "Госпіталь ветеранів війни "Лісова поляна " Міністерства охорони здоров`я України" позивачу встановлено повний діагноз (Анамнез: під час служби в Авганістані в 1986 році переніс контузію головного мозку).

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3791 від 27.12.2018 року КЗ "Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни" позивачу встановлено повний діагноз:наслідки ЧМТ, поєднаного осколкового поранення в голову, ліву кість, тулуб (1986 р. ДРА)

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № ЄА 344 від 23.01.2019 року КЗ "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова" позивачу встановлено повний діагноз: наслідки перенесеної черепно-мозгової травми, контузії головного мозку ЧМТ (1986 р. ДРА)

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1307 від 13.05.2019 року КЗ "Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни" позивачу встановлено повний діагноз:наслідки ЧМТ, осколкове поранення в голову, контузія головного мозку (1986 р. ДРА)

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1712 від 30.05.2019 року КЗ "Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни" позивачу встановлено повний діагноз: наслідки ЧМТ, поєднаного осколкового поранення в голову, ліву кість, тулуб (1986 р. ДРА)

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2767 від 27.09.2019 року КЗ "Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни" позивачу встановлено повний діагноз: наслідки ЧМТ (1986 р. ДРА).

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3242 від 29.11.2019 року Державний заклад "Госпіталь ветеранів війни "Лісова поляна " Міністерства охорони здоров`я України" позивачу встановлено повний діагноз: стійкі залишкові явища, перенесеної ЗЧМТ (1986 рік, контузію головного мозку).

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4011 від 16.01.2020 року КЗ "Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни" позивачу встановлено повний діагноз: наслідки ЧМТ, поєднаного осколкового поранення в голову, ліву кість, тулуб (1986 р. ДРА).

Листами від 19.10.2017 року № 1378, 01.11.2019 року № 5105, 29.03.2019 року № 4949 Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України на звернення ОСОБА_1 щодо встановлення причинного зв`язку поранень отриманих ним в Афганістані у складі Прикордонних військ КДБ СРСР (в/ч 2099) повідомлено про те, що для встановлення причинного зв`язку поранень позивача, йому необхідно звернутись до Центральної військово - лікарської комісії Державної Прикордонної служби України.

Листами від 12.11.2018 року № 64/446, від 27.09.2019 року № 62/399, від 11.11.2019 року № 30/474 Центральною військово-лікарською комісією Прикордонної служби України на звернення ОСОБА_1 щодо встановлення причинного зв`язку захворювання з проходженням військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії повідомлено про відсутність повноважень щодо встановлення причинного зв`язку наслідків захворювання з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду його заяви про встановлення причинного зв`язку захворювання із виконанням обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 04.1985 року по 12.1985 року.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-ХІІ від 20.12.1991 року, Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я №2801-ХІІ від 19.11.1992 року.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-ХІІ від 20.12.1991 року (ЗУ №2011-ХІІ), відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (№ 2011-ХІІ) встановлено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Слід зазначити, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2 ЗУ №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 70 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я №2801-ХІІ від 19.11.1992 року, військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджено наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 року № 1109/15800 (Положення №402).

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 Розділу І Положення № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

У відповідності до пункту 1.2 глави 1 Розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза - це, зокрема, установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 Розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК) є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (пп. 2.3.1 п. 2.3 глави 2 Розділу І Положення № 402).

Відповідно до пп. 2.3.3 п. 2.3 глави 2 Розділу І Положення № 402, на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також:

- розроблення та участь у розробленні проектів нормативно-правових актів, посібників, методичних рекомендацій з питань військово-лікарської експертизи;

- розроблення спільно з головними медичними спеціалістами Міністерства оборони України та МОЗ України медичних показань для військово- професійного призначення призовників до видів Збройних Сил України, родів військ та за військовими спеціальностями;

- розроблення спільно з головними медичними спеціалістами Міністерства оборони України науково обґрунтованих вимог до стану здоров`я військовослужбовців з метою максимального збереження їх на військовій службі, запобігання необґрунтованого їх звільнення із Збройних Сил України за станом здоров`я;

- перевірка якості лікувально-профілактичної роботи у цілях військово-лікарської експертизи серед військовослужбовців у військових частинах і лікувальних закладах Міністерства оборони України;

- контроль за лікувально-оздоровчою роботою серед допризовників, організація медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних та резервістів (кандидатів у резервісти);

- розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи;

- аналіз та узагальнення результатів і досвіду роботи підпорядкованих ВЛК;

- проведення спільно з головними (провідними) медичними спеціалістами та іншими лікарями-спеціалістами аналізу й оцінки результатів медичного огляду військовослужбовців та інших контингентів, розробка пропозицій для покращення військово-лікарської експертизи;

- організація та керівництво науковою роботою з питань військово-лікарської експертизи у підпорядкованих ВЛК;

- підготовка та вдосконалення кадрів для ВЛК; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України;

- роведення спільно з МОЗ України аналізу та узагальнення результатів лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників і призовників, медичного огляду призовників та розроблення пропозицій щодо покращення цієї роботи.

За приписами пп. 2.3.4 п. 2.3 глави 2 Розділу І Положення № 402 ЦВЛК має право:

- оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу І цього Положення;

- перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи;

- перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у військових, цивільних лікувальних закладах, військових частинах;

- перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у військових, цивільних лікувальних закладах, медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи;

- витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме:

виписки (витяги) з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу);

архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років);

залучати головних медичних фахівців Міністерства оборони України, лікарів-спеціалістів Головного військово-медичного клінічного центру та інших військових лікувальних закладів, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи;

перевіряти у військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я України організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів;

направляти у військові лікувальні заклади на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників;

запитувати від військових, цивільних лікувальних закладів, військових частин, військових комісаріатів і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи;

надавати до Генерального штабу Збройних Сил України, командуванням видів, Сил підтримки Збройних Сил України, керівникам органів місцевої адміністрації результати лікувально-оздоровчої роботи, проведеної серед допризовників та призовників, медичного огляду військовослужбовців, членів їх сімей, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів та іншого контингенту;

розглядати, переглядати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України;

надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).

Отже, на ЦВЛК (Центральна військово-лікарська комісія) покладається широке коло повноважень щодо вирішення питань, зокрема і стосовно питань про які зазначає позивач.

Згідно із пп. 2.3.5 п. 2.3 глави 2 Розділу І Положення № 402 постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Разом з тим, п. 2.4 глави 2 Розділу І Положення № 402 визначені обов`язки та права ВЛК регіону.

Так, відповідно до пп. 2.4.5 п. 2.4 глави 2 Розділу І Положення № 402 ВЛК регіону має право, зокрема, приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).

Згідно із пп. 2.4.10 п. 2.4 глави 2 Розділу І Положення № 402 постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.

В главі 20 розділу II Положення № 402 визначено, що постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення.

Постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, контролюються, а за необхідності переглядаються відповідною штатною ВЛК.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, з аналізу наведених норм Положення №402 вбачається, що оскільки визначення ВЛК причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців оформлюється протоколом засідання ВЛК, який є по своїй суті рішенням (постановою), несе для особи певні права та обов`язки, може бути оскаржене, то суб`єкт який його виніс в розумінні положень КАС України є суб`єктом владних повноважень.

Разом з тим, вказаним вище Положенням № 402 (глава 21 Розділу II) врегульовано порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України.

Відповідно до п. п. 21.1, 21.3 глави 21 Розділу II Положення № 402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК;

у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом.

Пунктом 21.5 глави 21 Розділу II Положення №402 визначено в яких формулюваннях приймаються постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.

Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Підпунктом «г» пункту 21.5 глави 21 Розділу II Положення № 402 визначено, що:

- постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв приймається в такому формулюванні:

"Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 (із змінами)), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.

Згідно із п. 21.7 глави 21 Розділу II Положення № 402 постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року №36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

Відповідно до п.21.8 глави 21 Розділу II Положення № 402 при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

Згідно із п. 21.18 глави 21 Розділу II Положення № 402 якщо свідоцтво про хворобу не збереглося, підставою для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання (поранення) є записи в документах (історія хвороби, довідка архіву, медична довідка, медична, червоноармійська або службова книжки, прохідне свідоцтво, особова справа, свідоцтво про звільнення від військового обов`язку, військовий квиток, витяг із документів військової частини, матеріалів службового розслідування, дізнання, досудового слідства або суду).

За приписами п. 21.14 глави 21 Розділу II Положення № 402 постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва направляється в органи соціального захисту і до військового комісаріату за місцем проживання колишнього військовослужбовця.

Якщо питання про причинний зв`язок захворювання (поранення) розглядається за скаргою, заявою колишнього військовослужбовця, ВЛК повідомляє його про своє рішення, а якщо прийнято постанову, направляє її заявникові або видає на руки.

Разом з тим, відповідно до положень Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, яке затверджено постановою КМ України № 393 від 17.07.1992, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та служби, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що законодавець прирівнює соціальний захист військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.

Щодо правонаступництва колишніх органів державної влади СРСР, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у 1985 - 1986 роках проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_3 , що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР.

Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 року - КДБ при Міністерстві СРСР).

Статтею 4 Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12.10.1967 року, встановлено, що Збройні Сили СРСР складаються з Радянської Армії, Військово Морського флоту, прикордонних та внутрішніх військ.

Отже, Прикордонні війська КДБ СРСР відповідно до статті 4 Закону СРСР Про загальний військовий обов`язок» вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 1 вересня 1939 року по 21 березня 1989 року.

Після розпаду СРСР прикордонні загони і частини Середньоазіатського прикордонного округу на території Узбекистану і Туркменії відійшли під їх юрисдикцію відповідно в березні і в серпні 1992 року.

Указом Президента Російської Федерації від 8 листопада 1992 року, був розформований Середньоазіатський прикордонний округ. Прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу знаходилися на території Республіки Таджикистан, і через громадянську війну тривалий період перебували під юрисдикцією Росії.

У листопаді 2004 року всі прикордонні загони колишнього Середньоазіатського округу були передані до складу Збройних сил Республіки Таджикистан.

Водночас, згідно з пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради України від 30 серпня 1991 року № 1464-ХІІ всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально- технічною базою переведені у відання України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 січня 1992 р. №3 Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР - при цьому до складу самого прикордонного округу входили також і частини прикордонних військ КДБ СРСР, розташовані на території Білоруської СРСР та Молдавської СРСР. Проте вказані військові частини відійшли до відання Білорусі та Молдови.

З наведеного вбачається, що Держприкордонслужба не є правонаступником всіх Прикордонних військ КДБ СРСР, а отже, правовий зв`язку між Державною прикордонною службою України та позивачем - відсутній.

Водночас, Державна прикордонна служба України жодного відношення до Середньоазіатського Прикордонного округу КДБ СРСР ніколи не мала, й відповідно військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України не вповноважена надати позивачу вказаний висновок.

При цьому, враховуючи, що позивач проходив службу саме у прикордонних військах КДБ СРСР, що були складовою Збройних Сил СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що обов`язок розгляду питання для прийняття рішення про встановлення причинного зв`язку захворювань (поранення) із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 21.04.1985 по 25.12.1986, покладений саме на Центральну військово-лікарську комісію при Міністерстві оборони України.

Слід зазначити, що Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 19.09.2017 року по справі № 644/7843/16-а (К/800/7047/17) прийшов до аналогічних висновків та зауважив, що Адміністрація Державної прикордонної служби України є лише правонаступником Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР, а не усіх прикордонних військ КДБ СРСР, правонаступником всіх військових формувань колишнього СРСР є Міністерство оборони України.

Оскільки заяви позивача про встановлення причинного зв`язку його захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва) із виконанням обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 21.04.1985 року по 25.12.1986 року, разом з наданими документами, Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України по суті розглянуті не були, відповідачем було надано лише роз`яснення про необхідність звернутися до відповідного органу, уповноваженого встановлювати причинний зв`язок, не зважаючи на наявність підстав для розгляду заяв позивача, суд вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Судом першої інстанції зазначено, що при прийнятті рішення в даній справі, суд керується частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач в позові просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду його заяви про встановлення причинного зв`язку захворювань з виконанням обов`язків військової служби, однак, на заяви було надано відповіді 19.10.2017 року та 29.03.2019 року.

Відповідь від 01.11.2019 року на заяву позивача, про розгляд якої він просить суд зобов`язати відповідача, була надана на його звернення від 25.10.2019 року про надання довідки, яку було втрачено адвокатом.

Отже, заява від 25.10.2019 року, на яку було надано відповідь 01.11.2019 року не містила вимоги про встановлення причинного зв`язку захворювань з виконанням обов`язків військової служби, а відповідно у суду першої інстанції були відсутні підстави для зобов`язання відповідача розглядати таку заяву в порядку, встановленому Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

На підставі зазначеного вище колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з метою захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог і задовольнити вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України щодо не розгляду заяви про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби та зобов`язання Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України прийняти до розгляду та розглянути заяву позивача з поданими до заяви документами щодо встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби.

Отже, Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України повинна розглянути по суті заяву позивача про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби (та додані до заяви документи) згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року, та прийняти відповідне рішення, враховуючи висновки суду, викладенні в даному рішенні, щодо правонаступництва колишніх органів державної влади СРСР та обов`язку розгляду заяви позивача.

Оскільки в частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується, то в цій частині рішення не переглядається апеляційним судом.

Враховуючи положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 21.10.2021 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови складений 03.11.2021 з урахуванням перебування судді-доповідача на лікарняному.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова