Справа № 380/7230/20
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 листопада 2021 року

Київ

справа №380/7230/20

адміністративне провадження №К/9901/41693/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Узлісся»

на протокольну ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року

у справі № 380/7230/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Узлісся»

до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області

треті особи: Львівська обласна прокуратура, Львівська обласна державна адміністрація

про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Узлісся» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 30 квітня 2020 року №239-ДК «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності».

Протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі №380/7230/20 залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Прокуратуру Львівської області

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року позов задоволено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі № 380/7230/20 скасовано та ухвалено постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

12 листопада 2021 року позивачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на протокольну ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 380/7230/20.

Щодо касаційного оскарження протокольної ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 КАС України та ч. 1 ст. 328 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на оскарження таких судових рішень у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Тлумачення ч. 2 ст. 328 КАС України у логічному взаємозв`язку із ч. 1 ст. 294 КАС України дає підстави для висновку, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені тільки ухвали суду першої інстанції (після їхнього перегляду в апеляційному порядку) щодо:

1) забезпечення позову;

2) заміни заходу забезпечення позову;

3) повернення заяви позивачеві (заявникові);

4) відмови у відкритті провадження у справі;

5) залишення позову (заяви) без розгляду;

6) закриття провадження у справі;

7) відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами;

8) відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами;

9) заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.

Отже, приписи ч. 2 ст. 328 КАС України не передбачають можливості касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції про залучення третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на те, що касаційна скарга подана на судове рішення, яке не оскаржується в касаційному порядку, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження в частині оскарження протокольної ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року необхідно відмовити.

Перевіривши відповідність касаційної скарги, в частині оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року, вимогам ст. 330 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що вказана скарга підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Приписами пп. 1-4 ч. 4 ст. 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у ч. ч. 2 і 3 ст. 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

В касаційній скарзі скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо повноважень органів прокуратури ініціювати перевірки державними органами та щодо можливості захисту порушених прав особи на підставі акта ненормативного характеру одноразового застосування, який вичерпав свою дію. Також скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку Верховного Суду, який висловлений у постановах від 28 лютого 2019 року у справі №813/3201/17 та від 07 вересня 2020 року у справі №826/15258/17.

Колегія суддів зазначає, якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України, він повинен зазначити конкретну норму права, практику застосування якої необхідно сформувати, правовідносини, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає його неправильність.

Однак вказуючи наведене скаржник не конкретизував щодо питання застосування яких конкретно норм матеріального та/або процесуального права Верховний Суд не сформулював правової позиції, а також не вказав, у межах яких саме подібних правовідносин немає висновку Верховного Суду (охарактеризувати зміст відносин (певний їхній аспект), яких (якого) стосується касаційна скарга, для можливості чіткого визначення відсутності правових висновків Верховного Суду за критерієм подібності предмету спірних відносин).

Отже, посилання на відсутність певних висновків Верховного Суду мають супроводжуватись вмотивованими аргументами неправильного застосування певної (певних) норми (норм) права у конкретних правовідносинах.

Тож, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 26 квітня 2021 року у справі № 120/2243/20-а, від 12 травня 2021 року у справі № 488/1644/16-а від 14 травня 2021 року у справі № 240/16944/20 від 19 травня 2021 року у справі № 280/160/20.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Узлісся» не зазначає, який саме висновок має бути сформовано Верховним Судом у спірних правовідносинах щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а Верховним Судом самостійно не встановлено, що у судовій практиці, яка склалася у подібних правовідносинах, існують підстави, які б вказували на наявність проблеми, що може бути вирішена, шляхом формулювання нової правової позиції.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №910/33054/15, оскільки наведене судове рішення стосується оцінки судом інших фактичних обставин.

Також, посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 28 лютого 2019 року у справі №813/3201/17 та від 07 вересня 2020 року у справі №826/15258/17 є необґрунтованим, оскільки у вищезазначених справах зазначено, що допущені судами попередніх інстанцій порушення норм права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, тому справи №813/3201/17 та №826/15258/17 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Необґрунтованим є посилання скаржника на те, що судом апеляційної інстанції не досліджено докази у справі, оскільки п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про порушення норм процесуального права виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пп. 1-3 ч. 4 ст. 328 КАС України, однак такі у касаційній скарзі необґрунтовані.

Згідно із ч. 2 до ст. 351 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Отже, у касаційній скарзі не обґрунтовано наявність підстав касаційного оскарження, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 330 КАС України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

В порушення наведених вимог, до касаційної скарги не додано такого документа.

З касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом у 2020 році та заявив вимогу немайнового характеру

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визначено, що станом на 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 102,00 грн.

Підпунктом 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, ставка судового збору, що підлягає доплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 4 204,00 (200% * 2 102,00) грн.

Реквізити для сплати судового збору: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007; ; призначення платежу: "*; 101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Відповідно до ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 330 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 169 цього Кодексу, а саме така касаційна скарга залишається без руху.

Виходячи з наведеного, касаційну скаргу в частині оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 380/7230/20 слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків касаційної скарги особі, яка її подала, шляхом надання до суду документа про сплату судового збору та обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження згідно з ч. 4 ст. 328 КАС України.

У випадку неусунення недоліків касаційної скарги, така буде повернута особі, яка її подала, відповідно до п.1 ч. 4 ст. 169 та ч. 2 ст. 332 КАС України.

Керуючись ст. ст. 169, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Узлісся» на протокольну ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 380/7230/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Узлісся» до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області треті особи: Львівська обласна прокуратура, Львівська обласна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування наказу.

Залишити без руху касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Узлісся» на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 380/7230/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Узлісся» до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області треті особи: Львівська обласна прокуратура, Львівська обласна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування наказу.

Надати скаржнику строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді Я. О. Берназюк

Н. В. Коваленко