Справа № 500/2183/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 500/2183/21 пров. № А/857/17196/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Дерех Н.В.,

час ухвалення судового рішення 10 год 24 хв,

місце ухвалення судового рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 19 липня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (далі - Сільрада) від 09 квітня 2021 року №171 «Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» у частині відмови йому у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради Тернопільського району (за межами населеного пункту), кадастровий номер :01:001:0032;

зобов`язати Сільраду прийняти рішення про затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради Тернопільського району (за межами населеного пункту) кадастровий номер :01:001:0032 та передачу її у власність позивачу.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі № 500/2183/21 позов було задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Сільради від 09 квітня 2021 року № 171 «Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» у частині відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою та зобов`язано відповідача прийняти рішення про затвердження поданого позивачем проекту землеустрою.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, відповідач неодноразово протягом 2021 року за зверненнями позивача відмовляв йому у затвердженні проекту землеустрою та у кожній відмові щодо затвердження проекту землеустрою зазначав інші підстави, відмінні від попередніх, що не відповідає нормам Земельного кодексу України (далі - ЗК) та порушує права позивача. Тому належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача та зобов`язання прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність позивача.

У апеляційній скарзі Сільрада просила скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи і не надано належної оцінки поданим ОСОБА_1 на розгляд Сільради документам, а також не враховано правовий статус та цільове призначення земельної ділянки, на яку претендує позивач. Окрім того, наполягає на безпідставності задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання Сільради прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у його власність.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Сільради у судовому засіданні апеляційного суду підтримала подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Представники ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду підтримали доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечили обґрунтованість апеляційних вимог та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 09 березня 2021 року позивач звернувся до Сільради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га (кадастровий номер :01:001:0032), розташованої на території Почапинської сільської ради Підгороднянської ОТГ (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Сільради від 09 квітня 2021 року № 171 «Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні поданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для ведення особистого селянського господарства на території Почапинської сільської ради (за межами населеного пункту) Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0032 у зв`язку із тим, що у відповідності до статей 134-138 ЗК ця земельна ділянка включена у перелік земельних ділянок для підготовки лотів для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до часини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування регламентовано приписами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР)

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенція сільських, селищних, міських рад, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно із частиною 1 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (частина 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Приписами частини 5 статті 59 Закону № 280/97-ВР встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами 6 - 8 статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 6 статті 186-1 ЗК, чинної на час прийняття оспорюваного рішення, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, оспорюваним рішенням Сільради від 09 квітня 2021 року № 171 ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні поданого проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність у зв`язку із тим, що ця земельна ділянка включена у перелік земельних ділянок для підготовки лотів для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону.

При цьому включення зазначеної ділянки до переліку земельних ділянок для підготовки для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону було здійснено рішенням Сільради від 09 квітня 2021 року № 161 «Про визначення переліку земельних ділянок для підготовки лотів для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок шляхом продажу на земельних торгах права оренди на них на території Підгороднянської сільської ради».

Частиною 5 статті 136 ЗК передбачено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності, або права на них, виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів.

Разом із тим, виходячи із приписів частини 5 статті 59 Закону № 280/97-ВР згадане рішенням Сільради від 09 квітня 2021 року № 161 на час прийняття оспорюваного рішення від 09 квітня 2021 року № 171 ще не набрало чинності, а отже не могло бути підставою для відмови ОСОБА_1 у затвердженні поданого ним проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, апеляційний суд наголошує на тому, що інші підстави для відмови ОСОБА_1 у затвердженні поданого ним проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, наведені Сільрадою у апеляційній скарзі, не можуть бути враховані апеляційним судом при наданні оцінки обґрунтованості та правомірності такої відмови відповідача.

З огляду на викладене, на переконання апеляційного суду, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування рішення Сільради від 09 квітня 2021 року № 171 у частині відмови йому у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність підлягають до задоволення.

Оцінюючи правильність вирішення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 у частині зобов`язання Сільради прийняти рішення про затвердження поданого ним проекту щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для ведення особистого селянського господарства та передачу її у власність, апеляційний суд виходить із такого.

Як убачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № Р(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2019 року у справі №509/1350/17, оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Разом із тим, виходячи із матеріалів справи та доводів скаржника, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оспорюваного рішення не надавав оцінку дотриманню позивачем усіх передбачених вимогами закону умов для отримання ним такого дозволу, а лише обмежився неможливість задоволення звернення позивача з оглядку на включення спірної земельної ділянки до переліку тих, права на які, виставлені на земельні торги.

На переконання апеляційного суду, за таких обставин суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати право особи, що звернулася до нього, і щодо якої мали місце порушення, до того ж коли неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

Водночас, виходячи із правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року №591/5935/17, апеляційний суд погоджується із доводами скаржника про те, що вимога про зобов`язання органу місцевого самоврядування затвердити проект землеустрою може бути задоволена судом у випадку, коли питання щодо надання земельної ділянки комунальної власності тривалий час не вирішується, що виражається у неприйнятті суб`єктом владних повноважень жодного рішення з цього питання, або відмови у наданні особі земельної ділянки неодноразово скасовувались у судовому порядку.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів про зволікання Сільрадою із розглядом аналогічних звернень ОСОБА_1 чи скасування у судовому порядку неодноразових безпідставних відмов у задоволенні аналогічних вимог позивача. Наявність попередніх відмов Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у затвердженні проект землеустрою ОСОБА_1 без визнання таких протиправними у передбаченому законом порядку не може бути підставою для зобов`язання Сільради прийняти відповідне рішення на користь позивача.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов переконання, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву ОСОБА_1 про затвердженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи. Відтак, оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Окрім того, на підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне за наслідками апеляційного перегляду змінити розподіл судових витрат та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сільради на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 908,00/2 = 454 грн.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області задовольнити частково.

Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі № 500/2183/21 та позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 09 квітня 2021 року №171 «Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» у частині відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради Тернопільського району (за межами населеного пункту), кадастровий номер :01:001:0032;

Зобов`язати Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 березня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га (кадастровий номер :01:001:0032), розташованої на території Почапинської сільської ради Підгороднянської ОТГ (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (, 47751, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Підгородне, вул. Зелена, 2).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 19 листопада 2021 року.