Справа № 320/6325/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2021 року м. Київ № 320/6325/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також відповідач, ГУ ПФУ), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, що полягає у не прийнятті рішення про здійснення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) перерахунку пенсії по інвалідності з 01.07.2019, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) перерахунок пенсії по інвалідності з 1 липня 2019 року, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2019 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що він має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, позивач стверджує, що він також має статус «військозобов`язаного», оскільки свого часу був залучений до складу формувань цивільної оборони з метою виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та водночас має військовий квиток. Керуючись положеннями абз. 1 п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543), позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії по інвалідності з 01.07.2019, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2019. Проте, своїм листом від 27.09.2019 орган Пенсійного фонду України надав позивачу неоднозначну відповідь, що її позивач кваліфікував як прояв протиправної бездіяльності у вирішенні питання щодо проведення йому перерахунку пенсії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2019 відкрито провадження у справі № 320/6325/19 за вказаним позовом та дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свої заперечення відповідач мотивував тим, що позивачу виплачується пенсія по інвалідності, що була призначена йому відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зокрема, за даними матеріалів пенсійної справи розмір пенсії позивача починаючи з 01.07.2019 становить 8 465,26 грн., з них: 7 460,06 грн. основний розмір пенсії (9 325,07 грн. х 80%); 379,60 грн. додаткова пенсія інвалідам 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС; 625,60 грн. підвищення інвалідам війни 2 групи (1 категорія) (40% від 1 564,00 грн.). При цьому, при обрахунку пенсії врахована заробітна плата за періоди роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у травні 1986 року (а саме середня заробітна плата 9 325,07 грн.) та ступінь втрати працездатності у відсотках 80%.). На переконання відповідача пенсія позивачу призначена, перерахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, представник позивача зазначив, що з урахуванням внесених змін до ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.10.2017 особам, які брали учавсть у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи , інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строковї військової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 10 січня відповідного року. В даному випадку, як встановив відповідач з матеріалів пенсійної справи позивача, правові підстави для здійснення перерахунку пенсії останнього виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відсутні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 31.07.2019.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 21.10.2011 позивач є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію по інвалідності 2 групи, призначену відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закону №796-ХІІ).

Згідно з довідкою Головного управління з питань назвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 23.09.2010 вих. № 01-04/1430 Головне управління (як колишній штаб Цивільної оборони Київської області) підтвердило ОСОБА_1 (як колишньому працівнику Київського автотранспортного підприємства 23056) те, що транспортне забезпечення евакуаційних заходів (евакуація населеня та майна) із населених пунктів Чорнобильського району в зв`язку із аварією на Чорнобильській АЕС у травні 1986 року здійснювалось формуваннями ЦО автотранспортної служби цивільної оборони зведеними автоколонами Мінавтротрансу УРСР на виконання рішень Урядової комісії, розпорядження начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, розпоряджень начальника ЦО Київської області від 02.05.1986 №09 та від 03.05.1986 №16, під загальним керівництвом Штабу ЦО УРСР. Крім того, Головне управління повідомило позивача, що відповідно до вимог чинних на той час нормативно-правових документів з питань цивільної оборони, зокрема наказу начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 №90 (Положення про невоєнізовані формування цивільної оборони…), до невоєнізованих формувань цивільної оборони в обов`язковому порядку зараховувались чоловіки віком від 16 до 60 років.

За змістом долученої позивачем до матеріалів позову копії військового квитка серії НОМЕР_4 , виданого позивачу 03.05.1974 Залізничним районним військовим комісаріатом м. Києва, ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу упродовж періоду з 18.05.1974 по 10.05.1976, та був звільнений у запас по закінченню строку служби на підставі наказу Міністерства оборони СССР від 30.03.1976 №84. Крім того, на стор. 5 і 19 військового квитка містяться записи про залучення позивача час військової служби до лав цивільної оборони, та про те, що у період з 20.03.1985 по 23.11.1999 ОСОБА_1 перебував у штаті автоколони №2239. В подальшому ОСОБА_1 був знятий з військового обліку 28.12.1999.

03.09.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про перерахунок пенсії з 01.07.2019 з посиланням на положення п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543. До своєї заяви позивач додав копію паспорту, копію посвідчення учасника ліквідвації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС0, копію посвідчення інваліда війни 2 групи, копію довідки Головного управління з питань назвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 23.09.2010 вих. № 01-04/1430, копію військового квитка (де як вказував позивач міститься інформація про перебування ОСОБА_1 у військовій автоколоні №2239 атотранспортного підприємства 23056), копію заяви директора Київського АТП-23056.

Своїм листом від 27.09.2019 вих. №911/М-01 ГУ ПФУ у Київській області повідомило позивача про відсутність підстав для перерахунку його пенсії з мотиву, що за змістом матеріалів пенсійної справи мало місце залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони з метою виконання виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а призов останнього, як військовозобов`язаного на відповідні військові збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Не погоджуючись із правомірністю такої позиції органу Пенсійного фонду України, вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси на перерахунок пенсії по порушеними, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ).

Так, відповідно до ст. 10 Закону №796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено приміткою до цієї статті, тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 54 Закону №796-ХІІ встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 57 Закону №796-ХІІ порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, а також в евакуації населення на добровільній безплатній основі і стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено відповідними документами, пенсія по інвалідності за їх бажанням обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Поряд з цим, питання призначення та обчислення пенсій військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи вругульоване окремо статтею 59 зазначеного Закону. Так, ст. 59 Закону №796-ХІІ, в редакції, яка була чинною до 01 жовтня 2017 року, було встановлено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Законом України №2148-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» статтю 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено у новій редакції. Зокрема, згідно із частинами 2 та 3 цієї статті Закону (у редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 року) військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року.

Разом з тим, 25.04.2019 Конституційним Судом України ухвалено рішення №1-р(II)/2019 у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19), яким вирішено:

1) визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю;

2) словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII.

Таким чином, словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях ч. 3 ст. 59 Закону №796-XII, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним та втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 25.04.2019.

Аналогічний правовий висновок викладено в рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.05.2020 у зразковій справі №520/12609/19, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.04.2021.

У контексті з наведеним суд зазначає, що для виникнення права на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких і розповсюджується норма ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у чинній редакції.

У свою чергу згідно примітки до ст. 10 Закону №796-XII до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII до військовослужбовців відносять: військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Разом з цим, суд зазначає, що військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Шостого апеляційного адміністративного суду: від 28.04.2020 у справі №320/5522/19, 01.04.2020 у справі 320/5930/19, 20.03.2020 у справі № 580/3588/19, від 20.03.2020 у справі №620/2774/19, від 17.03.2020 у справі №320/5696/19, від 28.01.2020 у справі №320/4273/19, від 24.12.2019 у справі №320/181/19, від 10.12.2019 у справі №810/3353/18, від 18.12.2019 у справі №320/324/19, від 18.12.2019 у справі №320/5741/18, від 28.04.2020 у справі №320/5522/19.

Крім того, суд враховує те, що Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 №1210 був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Порядок №1210), який визначав механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (пункт 1 Порядку №1210).

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 №851 до Порядку №1210 були внесені зміни, зокрема доповнено пунктом 9-1 наступного змісту: «За бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року за формулою…».

У подальшому Порядок № 1210, а саме пунктом 9-1 зазначеного Порядку було викладено у новій редакції відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 № 543, а саме: «За бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою:».

Аналіз змісту п. 9-1 Порядку №1210 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543) дає підстави для висновку, що вказаний пункт був розроблений на реалізацію норми ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В розумінні наведеного положення Порядку №1210 (зі змінами та доповненнями) особи (в т.ч. військовозобов`язані), які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби (військових зборів) та є інвалідами внаслідок цього, мають право на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати згідно із ч. 3 ст. 59 Закону №796-XII з 01.07.2019 (дата набрання чинності Постанови Уряду від 15.11.2017 №851).

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали (зокрема, зміст записів на стор. 5 і 19 військового квитка) суд дійшов висновку, що позивач був залучення до участі у ліквідації аварії на ЧАЕС саме як військовозобов`язаний, що призваний для проходження спеціальних військових зборів. Оскільки відповідні записи були внесені до ст. 5 і 19, військового квитка, які відповідно до Положення про військовий квиток рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженого Указом Президента України від 25.05.1994 №263/94, призначені для для записів про належність власника квитка до військової служби, та про видачу і вилучення мобілзаційних приписів.

Інші наявні у справі документи (в т.ч. довідка Головного управління з питань назвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 23.09.2010 вих. №01-04/1430) не містять відомостей, що доводять протилежне. Поряд з цим, в ході судового розгляду справи відповідач (суб`єкт владних повноважень) всупереч вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не подав до суду жодних доказів, які б могли спростувати встановлені судом у цій справі обставини.

Отже, з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, як військовослужбовець, має статус особи з інвалідністю, внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та відповідно набув право на перерахунок пенсії. У зв`язку з цим суд також дійшов висновку, що відмовляючи позивачу в провденні перерахунку пенсії останнього, шляхом обчислення пенсії позивачу із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (тобто, станом на 1 січня 2019 року), у відповідності до положення ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 25.04.2019 у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№1-р(II)/2019), відповідач фактично вчинив по відновшенню до позивача протиправні дії, а не допустив бездіяльність (як то помилково визначив позивач при звернення до суду із цим позовом).

В силу норм п.п. 3, 4 і 6 ч. 2, абз. 1 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністравного судочинства України, відповідно до яких у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні пер,ед судом їх переконливості.

При цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку, оскільки суд встановив протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону №796-ХІІ та п. 9-1 Порядку №1210 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543), право на отримання якої позивач набув з 01.07.2019 в силу Закону та Постанови Уряду, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та застосування способів захисту оспорюваного права позивача, шляхом: визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії по інвалідності з 01.07.2019, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2019 року; зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області провести перерахунок та обчислення пенсії ОСОБА_1 з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2019 року, у відповідності до положень ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 25.04.2019 №1-р(II)/2019 (у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19)) та п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543).

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для часткового задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за налсідком розгляду цієї справи справи по суті суд дійшр висновків про наступне. Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 цієї ж статті Кодексу).

В даному випадку, оскільки позивач скористався своїм правом на звільнення від сплати судового збору відповідно до норм п. 9 і 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати на його користь стягненню не підлягають. У свою чергу відповідач про понесені ним судові витрати суду не повідомляв та докази на підтвердження цього до суду не подав, що також виключає підстави для стягнення на користь відповідача судових витрат.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у здійсненні перерахунку пенсії по інвалідності з 1 липня 2019 року, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2019 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місце знаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10), провести перерахунок та обчислення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 1 липня 2019 року, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2019 року, у відповідності до положень ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 25.04.2019 №1-р(II)/2019 (у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19)) та п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 № 543).

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.