Справа № 160/14154/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
17.08.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком із зарахуванням до трудового стажу періоди роботи та навчання:
"Макіївський труболитійний завод ім. Куйбишева": з 07.03.1978 по 28.10.1980 - фрезерувальник;
ОРС Макіївського ордену Леніна металургійного заводу ім. С.М. Кірова: з 12.12.1980 по 01.12.1984 - ученик продавця магазину №79;
Донецький м`ясокомбінат: з 25.07.1986 по 31.08.1987 - формувальник ковбасних виробів 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів та напівфабрикатів;
Арентний колектив Донецького м`ясокомбінату: з 23.05.1992 по 23.06.1992 - формувальник ковбасних виробів 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів; з 24.06.1992 по 23.09.1992 - транспортувальник 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів; з 24.09.1992 по 31.05.1993 - апаратник термічної обробки ковбасних виробів 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів.
Акціонерне товариство "Донецький м`ясокомбінат": з 01.06.1993 по 14.11.1995 - апаратник термічної обробки ковбасних виробів 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів; з 15.11.1995 по 31.03.1996 - транспортувальник 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів; з 01.04.1996 по 10.04.1998 - засольник м`яса та м`ясопродуктів 4 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів; з 11.04.1998 по 29.11.1999 - засольник м`яса та м`ясопродуктів 5 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів;
Товариство з обмеженого відповідальністю "Нікад": з 15.02.2000 по 31.10.2000 - завідуючий виробництвом ковбасного цеху;
Товариство з обмеженою відповідальністю "Торос": з 01.11.2000 по 15.02.2001 - майстер-технолог ковбасного цеху;
Відкрите акціонерне товариство "Донецький м`ясокомбінат": з 25.04.2001 по 31.01.2002 - табельник цеху з виробництва ковбасних виробів;
Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецький м`ясопереробний комбінат": з 01.02.2002 по 05.09.2007 - табельник цеху з виробництва ковбасних виробів; з 06.09.2007 по 11.08.2008 - апаратник термічної обробки ковбасних виробів цеху з виробництва ковбасних виробів;
з 12.09.2008 по 06.09.2009;
Товариство з обмеженою відповідальністю "РУШ": з 02.02.2010 по 31.10.2010 - інспектор забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей в магазині Єва-205; з 01.11.2010 по 17.04.2012 - інспектор забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей в магазині Єва-212; з 18.04.2012 по 22.05.2012 - інспектор забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей в магазині Єва-25;
ТОВ ДКІ "Технічні пластичні маси": з 04.03.2013 по 30.06.2015 - вартівник та здійснити призначення пенсії з дня звернення з заявою до Пенсійного фонду.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); вирішено розгляд справи по суті розпочати з 06 вересня 2021 року; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
30.08.2021 засобами електронного зв`язку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримано копію ухвали від 20.08.2021 та копію позовної заяви, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином строк на подання відзиву до 14.09.2021.
06.09.2021 засобами електронного зв`язку та 16.09.2021, засобам поштового зв`язку, до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшло клопотання, у якому заявник просить суд: продовжити процесуальний строк, встановлений ухвалою суду від 20.08.2021, в частинні надання витребуваних письмових доказів, а саме: копії матеріалів пенсійної справи позивача, в тому числі розрахунок загального страхового та пільгового стажу останнього. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на те, що останній отримав ухвалу суду від 20.08.2021, в останній установлений судом процесуальний строк, у зв`язку з чим відповідач не мав можливості виконати вимоги ухвали суду та надати суду витребуванні документи.
Ухвалою суду від 20.09.2021 продовжено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області строк на надання доказів, встановлений ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.08.2021 та встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області строк на подання доказів протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.
Вказану ухвалу направлено учасникам справи, засобами електронного зв`язку -30.09.2021, тобто строк на надання відповідачем доказів до 05.10.2021.
З огляду на наведене судом продовжено терміни розгляду справи до 05.10.2021.
На виконання ухвали суду від 20.09.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
Відповідно до частини 6 статті 120 КАС України встановлено, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Суд вказує, розгляд справи мав відбутись до 05.10.2021, проте, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Юхно І.В. в період з 23.09.2021 по 07.10.2021 у відпустці, розгляд справи відбувся у перший робочий день - 08.10.2021.
Станом на 08.10.2021 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та на підставі вищевказаних норм, суд ухвалив розглянути справу по суті за наявними в ній доказами.
Матеріалами справи встановлено, що 30.06.2021 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, зареєстрованою за № 1153 та документами для її призначення.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
- до страхового стажу не враховано періоди роботи: з 07.03.1978 по 28.10.1980, оскільки відсутній номер документу на звільнення з роботи;
- до страхового стажу не включені в розрахунок періоди роботи з 25.07.1986 по 29.11.1999, оскільки зазначені в трудовій книжці підприємства пройшли реорганізацію та їх назва змінилася, але відповідні історичні довідки не були надані.
- страховий стаж зарахований частково з 01.01.1999 по даним персоніфікованого обліку.
- 12.12.1980 - 01.12.1984;
- 01.01.1999 - 29.11.1999;
- 15.02.2000 - 31.10.2000;
- 01.11.2000 - 15.02.2001;
- 25.04.2001 - 31.01.2002;
- 01.02.2002 - 31.12.2003;
- 01.01.2004 - 11.08.2008;
- 12.09.2008 - 06.09.2009;
- 02.02.2010 - 31.03.2011;
- 01.05.2011 - 22.05.2012;
- 04.03.2013 - 30.06.2014.
Всього страховий стаж ОСОБА_1 , з урахуванням перетину періодів 17 років 5 місяців 20 днів.
Щодо позовних вимого про зарахування періоду роботи позивача з 07.03.1978 по 28.10.1980 до загального стажу, суд вказує наступне.
Судом із записів №1-№3 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданої 02.02.1980, встановлено, що позивач у спірний період:
- 07.03.1978 - прийнята в ремонтно-механічний цех учнем, помічником фрезувальника 1 розраду у Відкрите акціонерне товариство "Макіївський труболитійний завод ім. Куйбишева" згідно з записом в особистій карточці № 88 від 06.03.1978;
- 02.06.1979 - переведена в ремонтно-механічний цех фрезувальником 1 розраду у Відкрите акціонерне товариство "Макіївський труболитійний завод ім. Куйбишева" згідно з Сл. р. № 17 від 01.06.1979
- 28.10.1980 - звільнена за власним бажанням згідно з заявою від 28.10.1980.
З запису № 3 від 28.10.1980 трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 02.02.1980, №3 від 28.10.1980 вбачається, що запис про звільнення позивача засвідчено підписом начальника відділу кадрів та печаткою відділу кадрів Відкритого акціонерного товариства "Макіївський труболитійний завод ім. Куйбишева", однак відсутні відомості про документ про звільнення позивача, його номер та дата.
Слід зазначити, що у спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція №162), згідно з пунктами 2.2, 2.3 якої заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу.
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Згідно з пунктом 4.1. Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до п. 2.5. Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Аналогічна норма є в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджений наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (далі-Інструкція №58).
Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції №58 передбачено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
При цьому, як визначено пунктом 4 постанови КМУ "Про трудові книжки працівників" № 301 від 27 квітня 1993 року, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з пункту 2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З аналізу наведених положень вбачається, що відомості про документ про звільнення, його номер та дата є необхідними для внесення під час запису про звільнення у трудовій книжці.
При цьому, суд враховує відсутність вини позивача щодо відсутності у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданої 02.02.1980, відомостей про документ про звільнення позивача, його номер та дату, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 275/615/17 (провадження №К/9901/768/17).
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відсутність номера документа про звільнення не може бути підставою для виключення певного періоду роботи зі страхового стажу позивача.
Суд також зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Відсутність відомостей про документ про звільнення позивача, його номер та дати в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
В даному випадку, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періоду роботи позивача з 07.03.1978 по 28.10.1980 відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком.
З огляду на наведене, суд прийшов до висновку про протиправність оскаржуваного рішення в цій частині та зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 07.03.1978 по 28.10.1980, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 виданої 02.02.1980.
Стосовно позовних вимог щодо зарахування періоду роботи позивача з 12.12.1980 по 01.12.1984 до страхового стажу, суд вказує наступне.
В оскаржуваному рішенні не міститься жодного посилання відповідача щодо невключення періоду роботи позивача з 12.12.1980 по 01.12.1984 до страхового стажу.
Таким чином, позовні вимоги в цій частині є безпідставними, оскільки вказаний період (12.12.1980 по 01.12.1984) відповідачем вже зараховано до страхового стажу, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зарахування періоду роботи позивача з 25.07.1986 по 29.11.1999 до страхового стажу, суд вказує наступне.
В оскаржуваному рішенні дійсно зазначено про не включення до страхового стажу період роботи з 25.07.1986 по 29.11.1999, оскільки зазначені в трудовій книжці підприємства пройшли реорганізацію та їх назва змінилася, але відповідні історичні довідки не були надані.
Відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , виданої 25.07.1986, встановлено, що:
- запис № 2 від 25 липня 1986 року свідчить про прийняття позивача в Донецький м`ясокомбінат на посаду формувальника ковбасних виробів 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів та напівфабрикатів на підставі наказу №171 "к" від 25.07.1986 (запису передує відбиток штемпелю з назвою підприємства на мові оригіналу: "Донецкий мясокомбинат");
- запис № 3 від 01.09.1987 - у зв`язку з веденням нових тарифних умов оплати праці позивач затверджена формувальником ковбасних виробів 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів на підставі наказу № 436 від 28.07.1987;
- запис № 4 від 23.05.1992 - продовжені трудові відносини позивача по спеціальності формувальником ковбасних виробів 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів на підставі наказу №0453к від 23.05.1992 (запису передує напис на мові оригіналу: "Арендный коллектив Донецкого мясокомбината");
- запис № 5 від 24.06.1992 - переведена транспортувальником 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів, на підставі наказу № 0579 "к" від 24.06.1992;
- запис № 6 від 28.08.1992 - позивачу присвоєно професію апаратника термічної обробки ковбасних виробів 3 розряду, на підставі наказу № 0778 "к" від 28.08.1992;
- запис № 7 від 24.09.1992 - переведена апаратником термічної обробки ковбасних виробів 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів, на підставі наказу №0846 "к" від 24.09.1992;
- запис № 8 від 31.05.1993 - звільнена за переводом на мові оригіналу: "Акционерное общество "Донецкий мясокомбинат", на підставі наказу № 0306 "к" від 31.05.1993;
- запис № 9 від 01.06.1993 - прийнята по переводу апаратником термічної обробки ковбасних виробів 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів по контракту на підставі наказу № 0307 "к" від 01.06.1993 (запису передує напис на мові оригіналу: "Акционерное общество "Донецкий мясокомбинат");
- запис № 10 від 15.11.1995 - переведена транспортувальником 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів по контракту, на підставі наказу № 0565 "к" від 15.11.1995;
- запис № 11 від 01.04.1996 - переведена засольником м`яса та м`ясопродуктів 4 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів по контракту на підставі наказу № 0112 "к" від 01.04.1996;
- запис № 12 від 11.04.1998 - переведена засольником м`яса та м`ясопродуктів 5 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів на підставі наказу № 0314 "к" від 11.04.1998;
- запис № 13 від 29.11.1999 - звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу № 746 "к" від 29.11.1999.
Згідно з пунктом 2.14. Інструкції № 162, яка діяла у зазначений вище період, у разі, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване в таке-то", а в графі 4 проставляється підстава перейменування наказ (розпорядження), його дата і номер.
Аналогічні вимоги до порядку ведення трудових книжок містяться і в Інструкції № 58.
З огляду на викладене вище, встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 , видана 25.07.1986, містить записи у графі 3 про перейменування Донецького м`ясокомбінату, на якому вона працювала у період з 25.07.1986 по 29.11.1999, проте у графі 4 відсутні відомості про підстави його перейменування: наказ, його дата та номер.
Стосовно не взяття до уваги відповідачем архівних довідок, які видані на тимчасово окупованій території, суд виходить з того, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до положень статі 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-VI суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи ("Намібійські винятки"), в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.
При цьому, вважає за необхідне зазначити, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, судом встановлено, що зазначена вище архівна довідка належним чином засвідчена підписом посадової особи підприємства та печаткою, а відомості, що містяться у ній, повністю узгоджуються із відомостями, зазначеними у трудовій книжці позивача.
Таким чином, суд вважає за можливе вважати їх належною інформацією, яка утримує у собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.
Доказів того, що позивач не працювала або її період роботи в Донецькому м`ясокомбінаті не відповідає дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні відповідачем суду не надано.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення в частині незарахування до страхового стажу позивача період роботи 25.07.1986 по 29.11.1999 та про зарахування до страхового стажу позивача період роботи 25.07.1986 по 29.11.1999 (відповідно до оскаржуваного рішення), згідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , виданої 25.07.1986.
Стосовно позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 15.02.2000 по 30.06.2015, суд вказує наступне.
Як вбачається із оскаржуваного рішення, відповідачем не наведено конкретних періодів, які не зараховано до страхового стажу, а зазначено лише: страховий стаж зарахований частково з 01.01.1999 по даним персоніфікованого обліку.
Зазначене суперечить вимогам статті 2 КАС України наведеними вище.
Відсутність зазначення конкретних періодів в рішенні, виключає можливість суду встановити періоди, які були дійсно враховані відповідачем до страхового стажу.
Щодо підстав не врахування зазначеного періоду, суд зазначає наступне.
Суд наголошує, що оскільки позивач не може відповідати за неналежне виконання роботодавцем свого обов`язку щодо сплати страхових внесків у відповідному розмірі, підстави для не зарахування йому до страхового стажу спірного періоду роботи - відсутні.
Відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , виданої 25.07.1986, встановлено, що:
- запис 14 від 15.02.2000 свідчить про прийняття позивача в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Нікад» в ковбасному цеху в якості завідуючі виробництва на підставі наказу №6 від 15.02.2000;
- запис 15 від 31.10.2000 - звільнена на підставі статті 38 КЗоТ України (за власним бажанням) на підставі приказу №12 від 31.10.2000;
- запис 16 від 01.11.2000 - свідчить про прийняття на роботу в Товаристві з обмеженого відповідальністю «Торос» в ковбасний цех в якості мастера-технолога на підставі наказу №6 від 01.11.2000;
- запис 17 від 15.02.2001 звільнена на підставі статті 38 КЗоТ України (за власним бажанням) на підставі приказу №17 від 15.02.2001;
- запис 18 від 25.04.2001 свідчить про прийняття у Відкритому акціонерному товаристві «Донецький м`ясокомбінат» в цех з виробництва ковбасних виробів на підставі наказу №249 «к» від 24.04.2001;
- запис 19 від 31.01.2002 - звільнена по переводу в Товариство з обмеженою відповідальності «Донецький м`ясопереробний комбінат» на підставі пункту 5 статті 36 КЗоТ України на підставі наказу 036 «к» від 31.01.2002;
- запис 20 від 01.02.2002 свідчить про прийняття в цех по виробництву ковбасних виробів по переводу ТОВ «Донецький м`ясопереробний комбінат» на підставі наказу №006 «к» від 01.02.2002;
- запис 21 від 13.03.2007 - ТОВ «Донецький м`ясопереробний комбінат» перейменован в ТОВ «Донецький м`ясокомбінат» на підставі приказу №71/1 від 13.03.2007;
- запис 22 від 06.09.2007 переведена апаратником термічної обробітки ковбасних виробів 5 розряду в цех по виробництву ковбасних виробів на підстав наказу №519 «к» від 06.09.2007;
- запис 23 від 11.08.2008 - звільнена по скороченню численності на підставі пункту 1 ст. 40 КЗоТ України, на підставі наказу №253 «к» від 11.08.2008;
- запис 26 від 02.02.2010 свідчить про прийняття інспектором по забезпеченню збереження товарно-матеріальних цінностей в магазине «Єва-212», на підставі приказу №23-КП від 02.02.2010 (Товариство з обмеженою відповідальністю «Руш»);
- запис 27 від 01.11.2010 - переведена на посаду інспектора по забезпеченню збереження товарно-матеріальних цінностей в магазин «Єва-212», на підставі наказу №205-КП від 01.11.2010;
- запис 28 від 18.04.2012 - переведена на посаду касир торгового залу (сток) в магазин «Єва-25», на підставі наказу №70-КП від 18.04.2012;
- запис 29 від 22.05.2012 - звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗоТ України;
- запис 30 від 04.03.2013 - прийнята на посаду сторож в ТОВ ДКІ «Технологічні пластичні маси», на підставі наказу №35-кл-71 від 04.03.2013;
- запис 31 від 31.06.2021 - звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗоТ України, наказ №50-кл-71 від 30.06.2015.
Доказів того, що позивач не працював або його період роботи, які вказані вище, не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні відповідачем суду не надано.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення в частині незарахування до страхового стажу позивача період роботи частково з 01.01.1999 та про зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 15.02.2000 по 30.06.2015, відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , виданої 25.07.1986.
Оскільки відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу періоди роботи, відповідно до трудових книжок позивача, які зазначено вище:
"Макіївський труболитійний завод ім. Куйбишева": з 07.03.1978 по 28.10.1980 - фрезерувальник;
Донецький м`ясокомбінат: з 25.07.1986 по 31.08.1987 - формувальник ковбасних виробів 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів та напівфабрикатів;
Арендний колектив Донецького м`ясокомбінату: з 23.05.1992 по 23.06.1992 - формувальник ковбасних виробів 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів; з 24.06.1992 по 23.09.1992 - транспортувальник 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів; з 24.09.1992 по 31.05.1993 - апаратник термічної обробки ковбасних виробів 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів.
Акціонерне товариство "Донецький м`ясокомбінат": з 01.06.1993 по 14.11.1995 - апаратник термічної обробки ковбасних виробів 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів; з 15.11.1995 по 31.03.1996 - транспортувальник 3 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів; з 01.04.1996 по 10.04.1998 - засольник м`яса та м`ясопродуктів 4 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів; з 11.04.1998 по 29.11.1999 - засольник м`яса та м`ясопродуктів 5 розряду цеху з виробництва ковбасних виробів;
Товариство з обмеженого відповідальністю «Нікад»: з 15.02.2000 по 31.10.2000 - завідуючий виробництва;
Товариство з обмеженого відповідальністю «Торос» з 01.11.2000 по 15.02.2001 - мастер-технолог в ковбасний цех в на підставі наказу №6 від 01.11.2000;
Відкрите акціонерне товариство «Донецький м`ясокомбінат» з 25.04.2001 по 31.01.2002
табельник в цеху з виробництва ковбасних виробів.
Товариство з обмеженого відповідальністю «Донецький м`ясопереробний комбінат» з 01.02.2002 по 05.09.2007 табельник в цеху з виробництва ковбасних виробів, з 06.09.2007 по 11.08.2008 апаратник термічної обробітки ковбасних виробів 5 розряду;
Товариство з обмеженою відповідальністю "РУШ": з 02.02.2010 по 30.10.2020 - інспектор забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей в магазині Єва-205; з 01.11.2010 по 17.04.2012 інспектор забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей в магазині Єва-212, з 18.04.2012 по 22.05.2012 інспектор забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей в магазині Єва-25;
ТОВ ДКІ "Технічні пластичні маси": з 04.03.2013 по 30.06.2015 - сторож.
Щодо позовних вимог в частині «призначення пенсії за віком», суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки відповідачем не проводився розрахунок страхового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що належним способом порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 30.06.2021 про призначення пенсії та провести розрахунок страхового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу:
- період роботи з 07.03.1978 по 28.10.1980, згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 виданої 02.02.1980;
- період роботи з 25.07.1986 по 29.11.1999 (відповідно до оскаржуваного рішення), згідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 виданої 25.07.1986;
- період роботи з 15.02.2000 по 30.06.2015, відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 виданої 25.07.1986.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.06.2021 про призначення пенсії та провести розрахунок страхового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Суддя І.В. Юхно