Справа № 640/3787/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3787/21 Головуючий у 1 інстанції: Шевченко Н.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Костюк Л.О.

Чаку Є.В.

За участю секретаря Мельник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДЛЕР" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «НАДЛЕР» (далі - ТОВ «НАДЛЕР») звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 1 від 16.11.2020;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 1 від 16.11.2020;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 1 від 16.11.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 1 від 16.11.2020. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 1 від 16.11.2020. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 1 від 16.11.2020.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що у позивача відсутні виробничі потужності виробництва сухоцвіту з квітів, крім того, ТОВ «НАДЛЕР» не встановлено придбання послуг щодо сушки квітів.

08 листопада 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДЛЕР" надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

17 листопада 2021 року електронною поштою до суду апеляційної інстанції від відповідача - Головного управління ДПС у м. Києві надійшли письмові пояснення.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «НАДЛЕР» складено Акт від 05 жовтня 2020 року №57/26-15-07-01/39343906, яким встановлено, що стосується предмета спору, порушення:

- п.п. 140.5.4 п. 140.5, п. п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 ПК України, ПСБО 16 «Витрати», в результаті чого, встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за півріччя 2020 року на суму 1 534 742,00 грн.;

- п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за червень 2020 року на суму 25 236 164,00 грн.

Згадані висновки склали основу наступних податкових повідомлень-рішень:

- № 1 від 16.11.2020 р., яким донараховано податкове зобов`язання з ПДВ на 25 236 164,00 грн та застосовано 6 309 041,00 грн штрафної санкції;

У відповідь на скаргу ТОВ «НАДЛЕР», рішенням Державної податкової служби України від 20 січня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено, оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Щодо порушення ТОВ «НАДЛЕР» п.п. 140.5.4 п. 140.5, п. п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 ПК України, ПСБО 16 «Витрати», в результаті чого, встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за півріччя 2020 року на суму 1 534 742,00 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Згідно приписів підпункту 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 ПК України, фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується: на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг (крім операцій, зазначених у пункті 140.2 та підпункті 140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних, зокрема, у нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу.

Вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку, якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.

При цьому, якщо ціна придбання товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг перевищує їх ціну, визначену за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, коригування фінансового результату до оподаткування здійснюється на розмір різниці між вартістю придбання та вартістю, визначеною виходячи з рівня ціни, визначеної за принципом "витягнутої руки".

Підпунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України закріплено засади визначення операцій контрольованими.

Відповідно до п.п. 39.2.1.1 п.п. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України, контрольованими операціями є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, а саме:

а) господарські операції, що здійснюються з пов`язаними особами - нерезидентами, в тому числі у випадках, визначених підпунктом 39.2.1.5 цього підпункту;

б) зовнішньоекономічні господарські операції з продажу та/або придбання товарів та/або послуг через комісіонерів-нерезидентів;

в) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, зареєстрованими у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 цього підпункту, або які є резидентами цих держав;

г) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи. Перелік організаційно-правових форм таких нерезидентів в розрізі держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі внесення змін до переліку організаційно-правових форм нерезидентів у розрізі держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до цього підпункту, вони набирають чинності з 1 січня звітного року, що настає за календарним роком, у якому внесено такі зміни;

ґ) господарські операції, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні.

За приписами пп. 39.2.1.5. пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України, якщо в ланцюгу господарських операцій між платником податків та нерезидентом, передбачених підпунктом 39.2.1.1 цього пункту, право власності на предмет (результат) такої операції перш ніж перейти від платника податків до такого нерезидента (у разі експортних операцій) або перш ніж перейти від такого нерезидента до платника податків (у разі імпортних операцій) переходить до однієї або декількох осіб і операція між відповідним резидентом та жодною з таких осіб не визнавалася платником податку контрольованою операцією, така операція вважається контрольованою операцією між платником податків та таким нерезидентом, якщо особи, до яких перейшло право власності:

не виконують у такій сукупності операцій істотних функцій, пов`язаних з придбанням (продажем) товарів (робіт, послуг);

не використовують у такій сукупності операцій істотних активів та/або не приймають на себе істотних ризиків для організації придбання (продажу) товарів (робіт, послуг).

Для цілей цього підпункту:

під істотними функціями розуміються функції, які платник податків та нерезидент - сторони контрольованої операції не могли б виконати самостійно у своїй звичайній діяльності без залучення інших осіб та використання активів таких осіб;

під істотними активами розуміються активи, використання яких є необхідним під час здійснення таких операцій та які відсутні у платника податків та нерезидента - сторін контрольованої операції;

під істотними ризиками розуміються ризики, прийняття яких є обов`язковим для ділової практики таких операцій".

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «НАДЛЕР» податкового законодавства за період з 01.07.2018 по 30.06.2020, валютного за період з 01.07.2018 по 30.06.2020, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2018 по 30.06.2020 та іншого законодавства за відповідний період за результатами якої складено Акт від 05 жовтня 2020 року №57/26-15-07-01/39343906 з додатками (далі - Акт перевірки) (Т. 1 а.с. 13-109).

Як було вищезазначено, у Акті перевірки вказано, зокрема, про порушення ТОВ «НАДЛЕР» п.п. 140.5.4 п. 140.5, п. п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 ПК України, ПСБО 16 «Витрати», в результаті чого, встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за півріччя 2020 року на суму 1 534 742,00 грн.

Вказане порушення слугувало підставою для винесення Головним управлінням ДПС у м. Києві податкового повідомлення-рішення від 16 листопада 2020 року № 1, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 1 534 742,00 грн. (Т. 1 а.с. 118).

Перевіркою встановлено, що в період за 2018 рік Товариство здійснювало господарські операції, а саме, імпорт товарів з контрагентом - KONZIM ENTERPRISES LIMITED (Республіка Кіпр) в 2018 році на суму 5 115 805,97 грн.

На переконання контролюючого органу, оскільки, ТОВ «НАДЛЕР» не надано документацію з трансфертного ціноутворення по взаємовідносинам з контрагентом-постачальником нерезидентом KONZIM ENTERPRISES LIMITED (Республіка Кіпр), що не підтверджує суму витрат за цінами, визначеними за принципами «Витягнутої руки», тому, позивачем не дотримано вимоги п.п. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 ПК України та не збільшено фінансовий результат податкового (звітного) періоду на суму 30 відсотків вартості товарів придбаних у контрагента-нерезидента: KONZIM ENTERPRISES LIMITED (Республіка Кіпр) на суму 1 534 741,80 грн.

Колегія суддів зазначає, що системний аналіз положень п.п. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 та п.п. 39.2.1.2 п.п. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України дозволяє зробити висновок, що платник податків, придбавши товари у нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), зазначених у підпункті 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу, зобов`язаний збільшити фінансовий результат податкового (звітного) періоду на суму 30 відсотків вартості товарів якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат не підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом "витягнутої руки".

Постановою Кабінету Міністрів України № 1045 від 27 грудня 2017 року затверджено перелік держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України, до якого включено Республіку Кіпр.

Відповідно до п.п 39.2.1.7 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України, господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 (крім операцій, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні) і 39.2.1.5 цього підпункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:

- річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 150 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;

- обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

В Акті перевірки вказано, що господарські операції ТОВ «НАДЛЕР» з KONZIM ENTERPRISES LIMITED (Республіка Кіпр) щодо імпорту товарів з контрагентом в 2018 році здійснювалися на суму 5 115 805,97 грн.

Таким чином, так як вартість операцій ТОВ «НАДЛЕР» із KONZIM ENTERPRISES LIMITED за 2018 рік становить менше 10 мільйонів гривень, за відсутності доказів пов`язаності юридичних осіб, такі операції не відповідають визначенню контрольованих.

Водночас, оскільки, вимоги підпункту 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 ПК України не застосовуються платником податку, якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, обставина відповідності вартості товару цінам, визначеним за принципом "витягнутої руки", становить предмет доказування для цілей вирішення питання про необхідність збільшення фінансового результату до оподаткування звітного податкового періоду на суму 30% вартості товарів.

Нормами підпункту 39.3.1 пункту 39.3 статті 39 ПК України визначено методи встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки", а саме, встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" здійснюється за одним із таких методів: порівняльної неконтрольованої ціни; ціни перепродажу; "витрати плюс"; чистого прибутку; розподілення прибутку.

У відповідності до пп. 39.3.2.1. пп. 39.3.2 п. 39.3 ст. 39 ПК України, платник податку з урахуванням зазначених критеріїв використовує будь-який метод, який він вважає найбільш доцільним, однак у разі, якщо існує можливість застосування і методу порівняльної неконтрольованої ціни, і будь-якого іншого методу, застосовується метод порівняльної неконтрольованої ціни.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 620/1040/19 зазначив наступне: «...Системний аналіз вимог статті 39 Податкового кодексу України дозволяє зробити висновок, що процедура підтвердження витрат за цінами, визначеними за принципом "витягнутої руки", передбачає співставлення ціни (показника рентабельності) операції, передбаченої підпунктом 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 Кодексу, з ціною (показником рентабельності) у співставних неконтрольованих операціях, які здійснюються між непов`язаними особами.

…Методологія проведення такого співставлення та застосування принципу "витягнутої руки", викладена у статті 39 Кодексу, та передбачає проведення зіставлення комерційних та фінансових умов операцій (підпункт 39.2.2 пункту 39.2), використання одного із методів, передбачених підпунктом 39.3.1 пункту 39.3, проведення економічного та порівняльного аналізу (підпункт "и" підпункту 39.4.6 пункту 39.4 статті 39 ПК України)».

За приписами пп. 39.5.3.1 пп. 39.5.3 п. 39.5 ст. 39 ПК України, платник податків та контролюючий орган використовують джерела інформації, які містять відомості, що дають можливість зіставити комерційні та фінансові умови операцій згідно з підпунктом 39.2.2 пункту 39.2 цієї статті, зокрема:

а) інформацію про зіставні неконтрольовані операції платника податків, а також інформацію про зіставні неконтрольовані операції його контрагента - сторони контрольованої операції з непов`язаними особами;

б) будь-які інформаційні джерела, що містять відкриту інформацію та надають інформацію про зіставні операції та осіб;

в) інші джерела інформації, з яких інформація отримана платником податків з дотриманням вимог законодавства та які надають інформацію про зіставні операції та осіб, за умови що платник податків надасть таку інформацію контролюючому органу;

г) інформацію, отриману контролюючим органом у рамках укладених Україною міжнародних угод.

З огляду на зазначене, при дослідженні дотримання принципу «витягнутої руки» зіставленню при визначенні відповідних цін підлягають комерційні та фінансові умови саме операцій.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, обґрунтування, що суму витрат підтверджено за цінами, визначеними за принципом «витягнутої руки» відповідно до процедури, встановленої статтею 39 ПК України, надається платником на запит контролюючого органу під час проведення документальної перевірки за звітний період, за підсумками якого платником податку прийнято рішення про незбільшення фінансового результату або на запит контролюючого органу відповідно до пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України.

Водночас, як вказано в пункті 2.7 Акту перевірки, контролюючим органом під час проведення перевірки запити до ТОВ «НАДЛЕР» щодо надання окремих документів, пояснень, довідок - не надавались.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення принципу обґрунтованості викладених в акті висновків, оскільки, істотні обставини щодо розміру різниці, на яку слід коригувати об`єкт оподаткування податком на прибуток, відповідачем не з`ясовані, запиту на з`ясування таких обставин не надсилалось.

Разом з тим, при розмитненні товару, який придбавався ТОВ «НАДЛЕР» у KONZIM ENTERPRISES LIMITED, для перевірки правильності визначення митної вартості застосована статистична вартість товару (п. 46) митних декларацій, яка є вищою, або дорівнювала митній.

Із вказаного випливає, що вартість придбаних товарів була нижчою за статистичну, яку в контексті даної справи, за висновком суду, можливо ототожнити із вартістю «витягнутої руки».

Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом не вчинено жодних дій для визначення різниці фактичної та вартості «витягнутої руки», водночас, платником податків надано документи, які свідчать про від`ємне значення такої різниці.

Таким чином, висновок контролюючого органу про необхідність ТОВ «НАДЛЕР» збільшити фінансовий результат податкового (звітного) періоду на суму 30 відсотків вартості товарів придбаних у контрагента-нерезидента: KONZIM ENTERPRISES LIMITED (Республіка Кіпр) на суму 1 534 741,80 грн. є безпідставним, а тому, судом першої інстанції правомірно визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 1 від 16 листопада 2020 року.

Щодо порушення ТОВ «НАДЛЕР» вимог п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 ПК України, слід зазначити наступне.

Так, в Акті перевірки вказано про порушення позивачем вимог п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за червень 2020 року на суму 25 236 164 грн. та завищення суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за червень 2020 року на суму 4 564 998 грн.

Вищевказане слугувало підставою для винесення Головним управлінням ДПС у м. Києві податкових повідомлень-рішень від 16 листопада 2020 року № 1 та № 1 (Т. 1 а.с. 120, 122).

Із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «НАДЛЕР» (Покупець) та ТОВ "АСКАНІЯ-ФЛОРА" (Постачальник) укладено Договір поставки від 02 квітня 2018 року №938 разом зі специфікацією (Т. 1 а.с. 133-136)

Відповідно до пункту 1.1 даного Договору поставки, Постачальник зобов`язується в обумовлений даним Договором строк поставити та передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити квіткову продукцію та супутні товари до неї (надалі - товар) в асортименті, відповідно до Специфікації, що є невід`ємною частиною Договору (Додаток № 1), в кількості та за ціною, зазначеними у накладних, на умовах та в порядку, визначених даним Договором.

Матеріали справи свідчать, що у період з липня 2018 року по червень 2020 року ТОВ «НАДЛЕР» здійснювало придбання товарів (троянд) у ТОВ «АСКАНІЯ-ФЛОРА» на загальну суму 178 806 973,20 грн, з яких 29 801 162,20 грн - податок на додану вартість.

Здійснення поставки ТОВ "АСКАНІЯ-ФЛОРА" товару (троянд) на виконання умов Договору поставки від 02 квітня 2018 року №938 підтверджується видатковими накладними зі складу та товарно транспортними-накладними (Т. 3 а.с. 24 - Т. 5 а.с. 164).

Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом не заперечувалася реальність вищевказаних господарських операцій щодо поставки позивачу ТОВ «АСКАНІЯ-ФЛОРА» товару (троянд).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно вимог пункту 198.5 статті 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

В Акті перевірки зазначено, на виконання умов Договору за період з 01.07.2018 по 30.06.2020 ТОВ "АСКАНІЯ-ФЛОРА" на адресу ТОВ «НАДЛЕР» виписано податкові накладні на загальну суму 178 806 973,20 грн. (в т.ч. ПДВ 29 801 162,2 грн.).

Водночас, контролюючий орган зробив висновок, що операції з придбання товару (троянд) при відсутності їх подальшій реалізації покупцям не були пов`язанні з господарською діяльністю ТОВ «НАДЛЕР», а тому, позивачем, в порушення п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 ПК України, не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ при використанні отриманого товару (троянд) в операціях, що не є його господарською діяльністю, що призвело до зниження податкових зобов`язань з ПДВ за червень 2020 року на суму 29 801 162 грн.

Отже, за висновком контролюючого органу, товари на суму 178 806 973,20 грн не використовувались в господарській діяльності, натомість ПДВ в розмірі 29 801 162,20 грн не підлягало включенню до податкового кредиту.

У позовній заяві ТОВ «НАДЛЕР» вказав на помилковість твердження контролюючого органу в Акті перевірки про те, що на виконання умов Договору №938 від 02.04.2018 р. за період з 01.07.2018 р. по 30.06.2020 р. ТОВ «АСКАНІЯ-ФЛОРА» на адресу позивача виписано податкові накладні на загальну суму 178 806 973,20 грн., оскільки, у вказаному періоді господарські відносини між позивачем та ТОВ «АСКАНІЯ-ФЛОРА» здійснювались не лише на підставі Договору поставки №938 від 02.04.2018 р., але й інших договорів, а саме: Договору купівлі-продажу товарів від 21.01.2019 р. та Договорів оренди транспортного засобу №6 від 01.07.2015 р., №7 від 01.07.2015 р., №8 від 01.07.2015 р., №9 від 01.07.2015 р., № 10 від 01.07.2015 р., №11 від 02.01.2018 р., №12 від 02.01.2018 р., № 13 від 02.01.2018 р.

Як стверджує позивач, податкові накладні у період з 01.07.2018 р. по 30.06.2020 р. на загальну суму 178 806 973,20 грн. (в т.ч. ПДВ 29 801 162,20 грн.) були виписані ТОВ «АСКАНІЯ-ФЛОРА» на адресу позивача не лише на виконання умов Договору №938 від 02.04.2018 р., але і всіх вищезазначених договорів, зокрема: податкові накладні на загальну суму 5 989 930 грн. 87 коп. (в т.ч. ПДВ 998 321,81 грн.) на виконання Договору купівлі-продажу товарів від 21.01.2019 р.; податкові накладні на загальну суму 72 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 12 000,00 грн.) на виконання Договору оренди транспортного засобу №6 від 01.07.2015 р.; податкові накладні на загальну суму 72 000 грн. 00 коп. (в т.ч. ПДВ 12 000,00 грн.) на виконання Договору оренди транспортного засобу №7 від 01.07.2015 р.; податкові накладні на загальну суму 72 000 грн. 00 коп. (в т.ч. ПДВ 12 000,00 грн.) на виконання Договору оренди транспортного засобу №8 від 01.07.2015 р.; податкові накладні на загальну суму 72 000 грн. 00 коп. (в т.ч. ПДВ 12 000,00 грн.) на виконання Договору оренди транспортного засобу №9 від 01.07.2015 р.; податкові накладні на загальну суму 72 000 грн. 00 коп. (в т.ч. ПДВ 12 000,00 грн.) на виконання Договору оренди транспортного засобу №10 від 01.07.2015 р.; податкові накладні на загальну суму 115 200 грн. 00 коп. (в т.ч. ПДВ 19 200,00 грн.) на виконання Договору оренди транспортного засобу №11 від 02.01.2018 р.; податкові накладні на загальну суму 115 200 грн. 00 коп. (в т.ч. ПДВ 19 200,00 грн.) на виконання Договору оренди транспортного засобу №12 від 02.01.2018 р.; податкові накладні на загальну суму 115 200 грн. 00 коп. (в т.ч. ПДВ 19 200,00 грн.) на виконання Договору оренди транспортного засобу №13 від 02.01.2018 р.

Вищевказані твердження ТОВ «НАДЛЕР» жодним чином не заперечувалися відповідачем та не спростовані Головним управлінням ДПС у м. Києві ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Щодо доводів відповідача про те, що придбаний товар - троянди не використовувався у господарській діяльності позивача, слід вказати наступне.

Так, підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 189.1 ст. 189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Як зазначає позивач, ТОВ «НАДЛЕР» використовує квіти - троянди для виробництва сухоцвіту та подальшого його продажу.

Відповідно до Актів переукомплектації номенклатури від 31.07.2018 №6/2018, від 31.08.2018 №7/2018, від 28.09.2018 №8/2018, від 31.10.2018 №9/2018, 30.11.2018 №10/2018, від 31.12.2018 №11/2018, від 31.01.2019 №12/2018, від 28.02.2019 №1/2019, від 29.03.2019 №2/2019, від 30.04.2019 №3/2019, 31.05.2019 №4/2019, від 31.07.2019 №6/2019, від 30.09.2019 №8/2019, від 31.10.2019 №9/2019, від 29.11.2019 №10/2019, від 31.12.2019 №11/2019, від 31.01.2019 №12/2019, від 28.02.2020 №1/2020, від 31.03.2020 №2/2020, від 30.04.2020 №3/2020, від 29.05.2020 №4/2020, в період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2020 року зрізані та висушені троянди переукомплектовані та розфасовані у коробки (Т. 5 а.с. 165 - Т. 6 а.с. 22).

Також, ТОВ «НАДЛЕР» щоквартально проводилась переоцінка запасів (сухоцвіту троянд), про що складені акти уцінки запасів та проведено інвентаризацію товарів на складі від 30.06.2020 (Т. 6 а.с. 38-51).

Використання троянд, з яких виготовлено сухоцвіт, також, підтверджується положеннями Контракту № 16/01/20-1 від 16 січня 2020 року, укладеного між ТОВ «НАДЛЕР» та «NW Trade s.r.o» на суму 2 000 000,00 євро (Т. 6 а.с. 52-55) первинними документами (договори, видаткові накладні) з продажу сухоцвіту ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (Т. 6 а.с. 52-77).

Щодо доводів відповідача про те, що у позивача відсутні виробничі потужності виробництва сухоцвіту з квітів, крім того, відповідно до податкової інформації, ТОВ «НАДЛЕР» не встановлено придбання послуг щодо сушки квітів, слід зазначити наступне.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник ТОВ «НАДЛЕР» - Білик Д.А., виготовлення сухоцвіту відбувається внаслідок природнього висихання шляхом їх зберігання у складських приміщеннях - ангарі з облаштованими полицями.

На підтвердження основних засобів для сушки та зберігання великої кількості сухоцвіту троянд ТОВ «НАДЛЕР додатково надані: Договір суборенди №8 від 01 квітня 2016 року нежитлового приміщення площею 200 м.кв.; Зміни №1 від 01 листопада 2018 року до Договору суборенди №8 від 01 квітня 2016 року щодо суборенди нежитлового приміщення площею 400 м.кв.; Зміни №2 від 01 лютого 2019 року до Договору суборенди №8 від 01 квітня 2016 року щодо суборенди нежитлового приміщення площею 200 м.кв.; Договір суборенди №01/01/20 від 01 січня 2020 року нежитлового приміщення площею 200 м.кв.; Зміни №1 від 01 травня 2020 року до Договору суборенди №01/01/2020 від 01 січня 2020 року щодо суборенди нежитлового приміщення площею 400 м.кв.; Зміни №2 від 01 грудня 2020 року до Договору суборенди №01/01/2020 від 01 січня 2020 року щодо суборенди нежитлового приміщення площею 600 м.кв. (Т. 6 а.с. 100-110), зі змісту яких вбачається, що з 01 квітня 2016 року позивач на праві суборенди користувався даними нежитловими приміщеннями, в яких зберігав відповідні товари.

У додаткових письмових поясненнях, наданих суду першої інстанції ТОВ «НАДЛЕР» вказало, що ним при виготовленні сухоцвіту троянд використовується машина сортувальна пакувальна, для тепличного господарства (Sorting-packing machine. AG-150633-2) вартістю 36 740,55 (тридцять шість тисяч сімсот сорок доларів 55 центів) доларів США, яка є власністю позивача, придбана згідно зовнішньоекономічного контракту та ввезена ним на митну територію України, що підтверджується митною декларацією №UA100110/2019/114889 від 04.02.2019 р.

Разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що виготовлення сухоцвіту здійснювалося з липня 2018 року, в той час, як митна декларація оформлена лише 04 лютого 2019 року.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту митної декларації №UA100110/2019/114889 від 04.02.2019 р. (Т. 5 а.с. 98-99) вбачається, що вказана машина сортувальна пакувальна має технічні характеристики, пов`язані із сортуванням, в`язанням та запечатуванням товару.

Водночас, вказані обставини не спростовують твердження представника позивача про те, що виготовлення сухоцвіту відбувається шляхом зберігання троянд у складських приміщеннях внаслідок природнього висихання.

Враховуючи вищезазначене, оскільки, позивачем надано докази використання придбаних троянд в господарській діяльності та реальності операцій з продажу частини виготовленого товару, колегія суддів вважає, що ТОВ «НАДЛЕР» правомірно сформував та використовував податковий кредит у розмірі 25 236 164,00 грн.

Крім того, слід звернути увагу на те, що, формуючи висновок про обмежений строк придатності троянд, службові особи відповідача керувались не нормативно-правовими актами або стандартами, а власним переконанням.

При цьому, враховуючи документи, які підтверджують переробку придбаного товару в сухоцвіт, строк зберігання якого, вочевидь, триваліший, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи контролюючого органу про заниження податкового зобов`язання з ПДВ та завищення від`ємного значення податкового кредиту є необґрунтованими, оскільки, документи за господарськими операціями перевірялись вибірково.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 16 листопада 2020 року № 1 та № 1.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень КАС України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДЛЕР" та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Костюк Л.О.

Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 18.11.2021 р.