Справа № 120/11082/21-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 листопада 2021 р. Справа № 120/11082/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - В/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира В/ч НОМЕР_1 від 28.07.2021 №131 "Про результати службового розслідування за фактом розбіжності з обліку та нестачі майна служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 " стосовно накладення на ОСОБА_1 нестачі майна в розмірі 6541,71 грн. та позбавлення премії за липень 2021 в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що командиром В/ч НОМЕР_1 був прийнятий наказ від 28.07.2021 №131 згідно якого, серед іншого, ОСОБА_1 визнано таким, що заслуговує на притягнення до адміністративної відповідальності за нанесені збитки державі у розмірі 6541, 71 грн. та позбавлено премії останнього за липень 2021 року у розмірі 100%.

Позивач обґрунтовує позов тим, що службове розслідування проведено з грубим порушенням закону, упереджено та необ`єктивно. Зокрема на момент підписання оскаржуваного наказу, ОСОБА_1 вже мав статусу військовослужбовця; під час проведеного службового розслідування відносно дій позивача надавали пояснення військовослужбовці, які в період проходження служби перебували у підпорядкуванні ОСОБА_1 . Крім того, позивач вказує, що внаслідок звільнення з військової служби не мав можливості використати свої права щодо можливості отримувати копії документів, надавати пояснення, висловлювати пропозиції та зауваження. Серед іншого, позивач не погоджується з зазначенням в описовій та резолютивній частині наказу ряду нормативно-правових актів, які ним порушено.

Вказані обставини і слугували підставами звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою від 14.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву на позовну заяву, витребувано у сторони відповідача додаткові докази.

20.10.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо заявленого позову та вказав про наступне.

На переконання відповідача наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 28.07.2021 № 131 "Про результати службового розслідування за фактом розбіжності з обліку та нестачі майна служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 " виданий з дотриманням Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі". Як вбачається із матеріалів службового розслідування, ОСОБА_1 при наданні пояснень по суті перевірки не заперечував факти виявлення розбіжностей з обліку та нестачі майна служби зв`язку, тобто погоджувався з даними обставинами в тому числі і з сумою завданої шкоди та правовими наслідками щодо її відшкодування. Заяв, клопотань від позивача не надходило. Крім того, ОСОБА_1 ознайомлений під підпис з відомостями наявності засобів зв`язку, де зазначено - "Усе військове майно, перераховане в цій відомості, перевірено комісією у моїй присутності. Претензій до комісії не маю".

Крім того, з дотриманням вимог ст. 13 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", в пункті 4 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 28.07.2021 № 131 зазначено, що з позивача відшкодування шкоди здійснювати шляхом стягнення сум завданої шкоди в розмірі 20 % місячного забезпечення. Щодо позбавлення позивача премії за липень 2021 року відповідачем дотримано положень частини 9 пункту 5 розділу XVI "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України", затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197.

Щодо порушень нормативно-правових актів, на думку позивача, під час опитування в ході службового розслідування військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідач зауважив, що дане твердження позивача не відповідає вимогам "Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371. Згідно з ч. 2 п. 2 розділу IV вказаного Порядку, особи, які проводять службове розслідування мають право отримувати письмові пояснення.

Позивач помилково в позовній заяві зазначив, що вказані вище військовослужбовці були залучені до участі в проведені службового розслідування, в той час коли вони були лише опитані щодо обставин розбіжностей з обліку та нестачі майна служби зв`язку в/ч НОМЕР_1 . Будь-які інші дії військовослужбовці в ході службового розслідування не здійснювали.

Щодо відсутності в описовій частині наказу, що оскаржується, причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявності причинного зв`язку між діями військовослужбовця та подією, що трапилась, відповідач зазначив, що вказані обставини вказуються саме в акті службового розслідування, а не в наказі про результати розслідування. Розділ V "Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України" затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371.

Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та безпідставними, а позовну заяву такою, яка задоволенню не підлягає.

28.10.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній заперечив аргументи наведені у відзиві та просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді помічника начальника штабу- начальника зв`язку В/ч НОМЕР_1 .

На підставі рапорту від 02.07.2021 командира взводу зв`язку штаб-сержанта ОСОБА_4 , який при прийомі-передачі посади виявив фактичні розбіжності по обліку та нестачі майна служби, наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 02.07.2021 №214 призначено службове розслідування по факту розбіжності по обліку та нестачі майна служби зв`язку В/ч НОМЕР_1 . Службове розслідування визначено провести до 17 год. 01.08.2021.

Згідно копії Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.07.2021 № 188 капітана ОСОБА_1 відповідно до пп. "а" (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнено у запас, з 07.07.2021 виключено зі списків особового складу частини.

За результатами проведеного службового розслідування складено Акт, що був затверджений 28.07.2021 (а.с. 65-75), в якому, зокрема, зазначено, що згідно рапорту командира взводу зв`язку В/ч НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_4 від 06.07.2021 встановлено, що період з 03.07.2021 по 06.07.2021 проведено прийняття і здавання посади помічника начальника штабу- начальника зв`язку В/ч НОМЕР_1 , при прийомі справ та посади вищевказану посаду передавав капітан ОСОБА_1 , а приймав посаду командир взводу зв`язку штаб-сержант ОСОБА_4 . За підсумками прийому справ та посади був складений акт від 06.07.2021 з відомостями наявності та якісного стану майна і матеріальних засобів взводу зв`язку В/ч НОМЕР_1 , де було вказані недоліки та нестачі виявлені комісією під час прийняття і здавання посади помічника начальника штабу-начальника зв`язку.

Як вказано в акті, капітан ОСОБА_1 в складеному вище акті про прийняття і здавання посади не надав своїх обґрунтованих заперечень про причини виникнення нестач, порушивши вимоги п. 9, 9.1.7 Порядку приймання та здавання справ і посад особами, наказу МО України №300 від 16.07.1997.

Згідно акту про прийняття і здавання посади встановлено, що на момент здавання посади відсутнє майно на загальну суму 6541, 71 грн.

В акті зазначено про пояснення наданні Монастирським 09.07.2021.

Крім того, в акті вказано про пояснення, які надано за фактом проведення службового розслідування молодшим сержантом ОСОБА_2 , військовослужбовцями ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Згідно з витягу із наказу командира В/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2021 №131 "Про результати службового розслідування за фактом розбіжності з обліку та нестачі майна служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 ", вирішено, серед іншого:

1) За наслідками проведеного розслідування запропоновано за порушення ст.11, 12, 16, 26, 27, 58, 59, 82, 83, 91 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, вимог п.2.4, 3.1.3, 3.1.7, 3.1.9, 3.2.15, 5.1.1.6, 5.18.3.2, 10.3.22 "Положення про військове (корабельне) господарство ЗСУ", затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 №300, керуючись ст. 1-4, 45, 46, 45, 54, 56, 87 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності капітан ОСОБА_1 , але враховуючи, що останній наказом від 07.07.2021 №188 звільнений з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту запропоновано обмежитись цим.

2) У відповідності до р. 16 п.5 "Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення віськовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам", затвердженої наказом Міністра оборони України №260 від 17.06.2018 капітана ОСОБА_1 позбавити премії у розмірі 100% за липень 2021 року.

3) Вказано відшкодування шкоди здійснювати шляхом стягнення з ОСОБА_1 в розмірі 20% його місячного грошового забезпечення щомісяця до моменту повного погашення боргу.

Не погоджуючись з вказаним наказом, вказуючи що службове розслідування проведено з грубим порушенням закону, упереджено та необ`єктивно позивач звернувся до суду з даним позовом.

Зокрема ОСОБА_1 у позовній заяві наголосив, що на момент підписання оскаржуваного наказу, позивач вже мав статусу військовослужбовця; під час проведеного службового розслідування відносно дій позивача надавали пояснення військовослужбовці, які в період проходження служби перебували у підпорядкуванні ОСОБА_1 . Крім того, позивач вказує, що внаслідок звільнення з військової служби не мав можливості використати свої права щодо можливості отримувати копії документів, надавати пояснення, висловлювати пропозиції та зауваження. Серед іншого, позивач не погоджується з зазначенням в описовій та резолютивній частині наказу ряду нормативно-правових актів, які ним порушено.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті даної спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі - Закон №2232-XII).

Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-ХІІ, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої пункту 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV (далі - Статут), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

В силу пункту 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з п. 26-27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-IX (далі - Закон № 160-IX).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №160-ІХ, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону №160-ІХ, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 3 Закону №160-ІХ, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Статтею 4 Закону №160-ІХ передбачено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Статтею 8 вказаного Закону врегульовано порядок проведення службового розслідування.

Так, згідно з частиною першою 1 статті 8 Закону № 160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (частина 2 статті 8 Закону № 160-IX).

Відповідно до частини 3 статті 8 Закону № 160-IX розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань (частина 5 статті 8 Закону № 160-IX).

Згідно з частиною шостою статті 8 Закону № 160-IX за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Так, судом встановлено, що на підставі рапорту від 02.07.2021 командира взводу зв`язку штаб-сержанта ОСОБА_6 , який при прийомі-передачі виявив фактичні розбіжності по обліку та нестачі майна служби, наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 02.07.2021 №214 призначено службове розслідування по факту розбіжності по обліку та нестачі майна служби зв`язку В/ч НОМЕР_1 . Службове розслідування визначено провести до 17 год. 01.08.2021.

За результатами проведеного розслідування складено акт, який затверджено командиром В/ч НОМЕР_1 від 28.07.2021.

Так, в контексті підстав адміністративного позову, суд відхиляє доводи позивача щодо того, що на момент підписання оскаржуваного наказу від 28.07.2021 №131 ОСОБА_1 втратив статус військовослужбовця, оскільки наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 07.07.2021 №188 був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу частини.

Варто наголосити, що на час призначення службового розслідування ОСОБА_1 мав статус військовослужбовця, а його звільнення 07.07.2021 зумовлене закінчення строку контракту. При цьому у відповідача були відсутні правові підстави для подальшого утримання позивача на військовій службі після закінчення строку укладеного контракту.

Крім того, згідно з положеннями частини першої статті 12 Закону № 160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Таким чином, суд звертає увагу позивача, що положеннями ЗУ № 160-IX не виключають можливості завершення службового розслідування після звільнення військовослужбовця у зв`язку із закінчення строку контракту.

В свою чергу, суд відхиляє посилання позивача на норми Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, в частині неможливості проведення службового розслідування після звільнення військовослужбовця, оскільки в даному службове розслідування відносно позивача призначено та проведено відповідно до ЗУ "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Так згідно з частиною 1 статті 13 Закону № 160-IX стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.

Крім того, ч.9 п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у разі порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, - за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності.

Так, резолютивна частина наказу командира В/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2021 №131 "Про результати службового розслідування за фактом розбіжності з обліку та нестачі майна служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 " відповідає вимогам вказаних вище нормативно-правових актів.

Щодо аргументів позивача відносно того, що відносно нього під час проведення службового розслідування надавали пояснення підпорядковані йому військовослужбовці, суд вказує про наступне.

Згідно з п.2 розділу ІV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок №608), особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані).

В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , двоє з яких, як вказує позивач, не могли бути залучені до участі у службовому розслідуванні, оскільки знаходились у підпорядкуванні позивача.

Варто звернути увагу, що вказані вище особи не залучались до участі у службовому розслідуванні, вони лише надали письмові пояснення відносно відомих їм обставин, можливість надання та отримання яких прямо передбачена Порядком № 608.

Стосовно аргументів позивача про отримання копії акту службового розслідування, надання пояснень з приводу виявлених порушень, варто вказати про наступне.

В силу п.3 розділу IV військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Згідно з п.3 розділу VI Порядку №608 за зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.

Суд враховує, що позивач в ході службового розслідування скористався можливістю надання письмових пояснень. Так, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 від 09.07.2021. При цьому, доказів щодо звернення з будь-якими іншими клопотаннями, заявами позивачем до В/ч НОМЕР_1 , зокрема і зверненням щодо отримання завіреної копії акта службового розслідування матеріали службового розслідування не містять. ОСОБА_1 зворотного не спростовано.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо відсутності в описовій частині наказу причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявності причинного зв`язку між діями військовослужбовця та подією, що трапилась, суд вказує про наступне.

Так, розділом V Порядку №608 визначено порядок та вимоги щодо оформлення результатів службового розслідування.

Відповідно до п.1-4 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Тобто, вказані вимоги стосуються саме акта службового розслідування, а не наказу, як помилково вважає позивач. Відтак, суд відхиляє вказані аргументи як на підставу для скасування наказу від 28.07.2021 №131.

Крім того, в контексті встановлених обставин справи, суд враховує, що заперечень щодо висновків акту та наказу по виявлених порушень, позивач не висловлює.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому, в задоволені позову слід відмовити.

З урахуванням положень статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
Повний текст рішення складено та підписано суддею 18.11.2021

Суддя Томчук Андрій Валерійович