Справа № 607/9266/21
Суддя: Холява О. І.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021 Справа №607/9266/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Холяви О.І., за участю секретаря судового засідання Дубограй Т.С., представника позивача Свірського Т.В., представника відповідача - Кондрат Л.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАН №4213068 від 15 травня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Позов мотивований тим, що постановою інспектора УПП в Тернопільській області Смітюха В.Т. від 15 травня 2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Позивач вважає вказану постанову незаконною посилаючись на те, що 15 травня 2021 року він не керував транспортним засобом, про що було повідомлено працівника поліції. Зазначає, що в інспектора, який її виніс, не було жодних фактичних даних, на підставі яких можливо було встановити наявність в його діях адміністративного правопорушення та доказів, що ним вчинене адміністративне правопорушення, а викладені обставини в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності. Тому, на підставі наведеного вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Також, під час розгляду справи представником позивача подано заяву про стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14000 гривень.

Від Управління патрульної поліції в Тернопільській області надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні представник позивача Свірський Т.В. позов підтримав з підстав, викладених в ньому, просив задовольнити та, стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14000 гривень.

В судовому засіданні представник Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП Кондрат Л.Р. проти задоволення позову заперечила, вважає постанову законною та обгрунтованою. Крім того, в судовому засіданні подала клопотання, згідно якого просить відмовити позивачу в задоволенні заяви про стягнення на його користь витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Суд, заслухавши пояснення учасників, розглянувши справу, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАН №4213068 від 15 травня 2021 року, винесеною іспектором батальйону УПП в Тернопільській області Смітюх В.Т., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що 15 травня 2021 року о 22.10 год. в м. Тернополі по вул. Микулинецька, 122 він, керуючи транспортним засобом Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонний жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів, чим порушив вимоги п.8.7.3 (ґ) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 8.7.3 (ґ) ПДР України жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В судовому засіданні представником позивача подано копію постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року з якої вбачається, що при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку із відсутністю належних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 15 травня 2021 року близько 22.10 год. в АДРЕСА_1 автомобілем марки Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 , провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно останнього закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач надав належну оцінку запереченням позивача та належно виконав вимоги ст.ст.245, 280 КУпАП. Будь яких доказів в заперечення позову відповідач не надав.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до ч.6 ст.78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не грунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що викладені відповідачем обставини у відповідній постанові, за яких позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, не підтверджені належними на те доказами та спростовуються матеріалами справи.

Отже, враховуючи недоведеність факту керування ОСОБА_1 15 травня 2021 року о 22.10 год. в м. Тернополі по вул. Микулинецька, 122 транспортним засобом Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 , суд вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю.

В силу вимог ч.1 ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відносно стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14000 суд виходить із наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст.134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч.1,7 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18.

Необхідно зазначити, що в матеріалах цієї справи наявні письмові докази, які підтверджують понесені позивачем витрати на правову допомогу: договір про надання правової допомоги від 24.05.2021; додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 24.05.2021, з калькуляцією вартості правової допомоги; акт надання-отримання послуг від 06.09.2021 року; рахунок на оплату адвокатських послуг.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд, проаналізувавши дані документи вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч.5 ст.134 КАС України.

Так, проаналізувавши вказані вище документи щодо наданих адвокатом позивача послуг щодо представництва інтересів позивача та врахувавши те, що справа відноситься до категорії справ незначної складності, у аналогічних правовідносинах сформована значна судова практика, тобто складання позову у даній справі не потребує витрати значного часу, а надані адвокатом послуги, а саме вивчення матеріалів справи, аналіз та вивчення судової практики, підготовка, подання позовної заяви і відповіді на відзив, участь у судових засіданнях охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, суд вважає, що з урахуванням принципу справедливості і складності справи, обсягу опрацьованого матеріалу, розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 1000 грн.

На підставі наведеного, керуючись статтями Правил дорожнього руху України, ст.ст.122, 251, 280, 283, 284 КУпАП, ст.ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції (вул. Ф. Ернста, 3, м. Київ, код ЄДРПОУ - 40108646) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН №4213068 від 15 травня 2021 року, винесену інспектором батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП лейтенантом поліції Смітюх Володимиром Тарасовичем, якою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя Холява О.І.