Справа № 420/12084/21
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ст. 262 ч.5 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни, Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни, Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію від 11.03.2021 року за №007000177 до відомостей СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО "ФОНТАН", , про зміну керівника та відомостей про керівника юридичної особи, зміну складу засновників (учасників) юридичної особи з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 , що проведена державним реєстратором Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлією Сергіївною;

- зобов`язати державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлію Сергіївну внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості щодо скасування державної реєстрації від 11.03.2021 року за №007000177, до відомостей СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО "ФОНТАН", , про зміну керівника та відомостей про керівника юридичної особи, зміну складу засновників (учасників) юридичної особи з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , про що Захарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було складено відповідний актовий запис №277 та видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 23.04.2021 року.

При цьому за своє життя ОСОБА_3 був засновником та керівником селянського (фермерського) господарства "Фонтан" (). Дата державної реєстрації господарства 28.12.1995 року, дата запису 02.11.2006 року, номер 0000177.

20.02.2021 Захарівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області було відкрито спадкову справу №12/2021 відносно майна померлого ОСОБА_3 та того ж дня повідомлено позивача про строк для прийняття спадщини.

Займаючись питанням прийняття спадщини у вигляді корпоративних (майнових) прав на селянське (фермерське) господарство "Фонтан", позивачу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стало відомо, що з 11.03.2021 року єдиним керівником та засновником фермерського господарства, котре повністю належало його батькові, являється ОСОБА_2 (рідний брат позивача).

Підставою цього стала державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу від 11.03.2021 року за №007000177, про зміну керівника та відомостей про керівника юридичної особи, зміну складу засновників (учасників) юридичної особи СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО "ФОНТАН, з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 . Реєстраційні дії було вчиненні державним реєстратором Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_4 .

Водночас позивач вважає дії державного реєстратора такими, що вчинені з грубим порушенням законодавства, оскільки вони були вчиненні під час перебування відкритої спадкової справи в нотаріальній конторі відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , без наявності відповідних документів на прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

25.10.2021 року від державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни надійшли відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновниками та членами СЕЛЯНСЬКОГО (ФЕРМЕРСЬКОГО) ГОСПОДАРСТВА «ФОНТАН» () були ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Розмір внеску до статутного фонду складав 0,00 грн.

Водночас ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Захарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «ФОНТАН» заявником ОСОБА_2 було подано всі необхідні документи, які передбачені вимогами чинного законодавства.

З огляду на зазначене 11.03.2021 року відповідачем були внесені зміни до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «ФОНТАН», стосовно зміни керівника та відомостей про керівника юридичної особи, зміни складу засновників (учасників) юридичної особи з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 .

15.10.2021 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 до суду надішли відповіді пояснення, в яких останній зазначив, що ним разом з батьком ОСОБА_3 в 1994 року було створено селянське (фермерське) господарство "Фонтан" (), юридична адреса: 66730, Одеська область, Захарівський район, село Василівка.

Згідно установчих документів, з часу створення засновниками, членами та підписантами селянського (фермерського) господарства "Фонтан" були: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (голова). Розмір внеску до статутного фонду складав 0,00 грн. Будь-яке рухоме та нерухоме майно за селянським (фермерським) господарством "Фонтан" не зареєстровано.

Водночас, для здійснення діяльності фермерського господарства "Фонтан" 15.03.1994 року на ім`я ОСОБА_3 рішенням XIII сесії XXI скликання Фрунзівської районної Ради народних депутатів Фрунзівського району Одеської області у постійне користування була надана земельна ділянка (державний акт на право постійного користування землею серії №ОД - 25).

Разом з тим, третя особа наголошує, що земельна ділянка не перебувала у власності ОСОБА_3 , а була надана в користування виключно з метою ведення Фермерського господарства.

За таких умов, за твердженням ОСОБА_2 , позивач намагається втрутитись у внутрішню діяльність селянського (фермерського) господарства "Фонтан" та здійснити рейдерське захоплення земельної ділянки, що відведена підприємству.

28.10.2021 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких ОСОБА_1 зазначив, що згідно п.3.1 Розділу 3 Статуту селянського (фермерського) господарства "Фонтан" вказано, що у випадку смерті чи вибуття з інших причин голови (фермерського) господарства право на користування, укладання орендного договору на користування земельної ділянкою отримує один із спадкоємців. У випадку наявності спору між спадкоємцями питання щодо переважного права на користування земельною ділянкою вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів, суд встановив наявність підстав для закриття провадження в даній адміністративній справі, з огляду на наступне.

Так, згідно із положеннями ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір, згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Тобто, під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звертається особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, а визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2019 у справі № 826/9341/17, від 18.09.2019 у справі №810/3711/18, від 18.12.2019 у справі № 826/13961/1.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання прав на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспорюваними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Положення статті 20 цього Кодексу передбачають визначення юрисдикції господарських судів у справі як за суб`єктним, так і за предметним критерієм.

Відповідно до приписів частини першої статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Участь у товаристві майном і узгодження між учасниками спільного управління ним наділяє учасника корпоративними правами, а тому відносини щодо цих прав мають характер корпоративних правовідносин (частина третя статті 167 Господарського кодексу України).

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.

Також суд зауважує, що вимоги до оформлення документів, що подаються для державної реєстрації, встановлені ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 року №755-IV, державний реєстратор здійснює перевірку поданих документів з огляду на зазначені вимоги Закону та відповідно до ст. 25 вказаного Закону визначає наявність підстав для зупинення розгляду документів або відмови в державній реєстрації. Такі підстави передбачені ст.ст. 27 і 28 цього Закону.

Отже, на державного реєстратора не може бути покладено обов`язку здійснювати перевірку дотримання учасниками юридичної особи інших вимог законодавства України та положень статуту підприємства, ніж ті, що передбачені вказаним Законом.

Відповідно ч.ч. 3, 4 ст. 35 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", засновники (учасники) юридичної особи несуть відповідальність за відповідність установчих документів законодавству, а також за відповідність перекладу тексту документів у випадках, визначених пунктом 1 частини першої статті 15 цього Закону. Особи, винні у внесенні до установчих документів або інших документів, що подаються для державної реєстрації, завідомо неправдивих відомостей, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, несуть відповідальність, встановлену законом.

Таким чином можна зробити висновок, що державний реєстратор відповідно до норм Закону здійснює формальний контроль та перевіряє відповідність поданих документів вимогам, встановленим Законом. Відповідальність за перевірку саме змісту поданих документів, дотримання закону під час прийняття відповідних рішень учасниками товариства і укладених за їх участю правочинів державний реєстратор не несе.

Суд зауважує, що визначення юрисдикції даної справи залежить від змісту права, на захист якого позивач подав позов до суду.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи №420/12084/21 ОСОБА_1 не був учасником, засновником селянського (фермерського) господарства "Фонтан" (). Також позивачем не оскаржуються дії державного реєстратора, що призвели до порушення його корпоративних прав.

Водночас позовні вимоги позивача про протиправність та скасування державної реєстрації від 11.03.2021 року за №007000177 щодо внесення змін про керівника СЕЛЯНСЬКОГО (ФЕРМЕРСЬКОГО) ГОСПОДАРСТВА "ФОНТАН" (), зміну складу засновників (учасників) юридичної особи, а саме з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 , що проведена державним реєстратором Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлією Сергіївною, обґрунтовуються виключно порушенням відповідачем його цивільних прав, зокрема позбавленням його спадщини.

На думку суду, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із відносин спадкування, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення такого спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Більш того суд вказує на те, що в подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14.03.2018 року у справі №396/2550/17, від 21.03.2018 року у справі №802/1792/17-а, від 17.04.2018 року у справі №815/6956/15 та від 08.05.2018 року у справі №826/1001/15 висловила позицію, за змістом якої якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "судом, встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Занд проти Австрії" зазначив, що поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, який, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі вищезазначеного, з огляду на процесуальні положення КАС України та судову практику Великої Палати Верховного Суду, наведене правове регулювання, підстави позову та додані докази, суд доходить висновку, що спір в даній адміністративній справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства, а тому є необхідність закриття провадження в адміністративній справі №420/12084/21 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У відповідності з ч. 2 ст.132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Приписами п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1816,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 12.07.021 року.

На підставі вищезазначеного, враховуючи висновок про необхідність закриття провадження в адміністративній справі, суд вважає за можливе повернути ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подання адміністративного позову.

Керуючись приписами ст.ст. 2, 4, 5, 6-11, 19, 132, 238, 241, 243, 248, 256, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі №420/12084/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни, Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1816,00 грн. за подання адміністративного позову у справі №420/12084/21 згідно квитанції від 12.07.2021 року.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження в адміністративній справі повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені ст. ст. 293-295 КАС України, з урахуванням положень пп. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Суддя Білостоцький О.В.

.