Справа № 200/7015/20-а
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 листопада 2021 року

Київ

справа №200/7015/20-а

адміністративне провадження № К/9901/10861/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу 200/7015/20-а

за позовом ОСОБА_1 до Волноваської районної ради Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді - Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М.,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Волноваської районної ради Донецької області (далі - відповідач, Волноваська районна рада) про визнання незаконним та скасування рішення № 7/11-238 від 21 грудня 2016 року (далі - Рішення № 7/11-238).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення журналістського розслідування від 17 липня 2020 року щодо призначення та звільнення з посади керівників комунальних закладів культури м. Волноваха, позивачеві стало відомо про те, що Рішенням № 7/11-238, були внесені зміни до п. 1.1 розділу 1 Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників комунальних підприємств, установ, організацій спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста, що знаходяться в управлінні районної ради, укладання та розірвання з ними контрактів, затвердженого рішенням районної ради від 26 лютого 2010 року № V/28-396, за змістом яких, дія вказаного Положення не розповсюджується на керівників комунальних закладів культури.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та нечинним рішення відповідача № 7/11-238 від 21 грудня 2016 року «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників комунальних підприємств, установ, організацій спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста, що знаходяться в управлінні районної ради, укладання та розірвання з ними контрактів». В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що зі змісту оскаржуваного у цій справі Рішення № 7/11-238, слідує, що його дія розповсюджується на керівників комунальних закладів культури. При цьому жодних застережень щодо порядку призначення і звільнення керівників комунальних закладів культури, в контексті приписів частини другої статті 21 Закону України "Про культуру", спірне рішення не містить, а отже є таким, що не відповідає чинним (на час ухвалення рішення у справі) положенням пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Отже, на думку суду першої інстанції, відповідачем, жодними належними та допустимим доказами законність ухваленого Рішення № 7/11-238, не доведена, жодних доводів на спростування позиції та вимог позивача не надано.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року апеляційну скаргу Волноваської районної ради Донецької області - задоволено. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 200/7015/20-а за позовом ОСОБА_1 до Волноваської районної ради Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення - скасовано. Прийнято нову постанову. У задоволені позову ОСОБА_1 до Волноваської районної ради Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не обґрунтував підставу звернення із цим позовом до суду, у зв`язку з чим суд вважає недоведеним право звернення позивача до суду з позовом про визнання незаконним та скасування Рішення № 7/11-238, оскільки, хоча таке рішення і стосується широкого кола осіб, проте, це коло осіб є конкретно визначеним, а позивач до такого кола не належить. Крім того, у зв`язку зі змінами до статті 21 Закону України «Про культуру», пов`язаними зі зміною форми працевлаштування з безстрокового трудового договору на контракт - строковий трудовий договір, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем правомірно, в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законодавством, прийнято Рішення № 7/11-238.

29 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі № 200/7015/20-а, де просить оскаржувану постанову скасувати, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року залишити без змін.

Касаційну скаргу вмотивовано тим, що відповідно до вимог пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», закріплено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються в установленому законом порядку питання, зокрема щодо призначення і звільнення керівників об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Отже, приймаючи оскаржуване рішення відповідач вийшов за межі наданих повноважень та порушив вимоги статті 19 Конституції України та пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Також, вказує, що висновки щодо застосування пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» викладені у постанові Верховного Суду від 15 липня 2019 року у справі № 192/1257/17 та мають бути враховані, на думку позивача, при розгляді цієї справи.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з посиланням у касаційній скарзі на те, що в оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права через не врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 15 липня 2019 року у справі № 192/1257/17.

Варто зауважити, що у справі № 192/1257/17 спірні правовідносини стосуються прийняття головою районної ради розпорядження від 21 серпня 2017 року «Про кадрові питання деяких комунальних закладів освіти, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району».

Так, із позовом до суду звернулася позивачка, яку вищезазначеним розпорядженням було звільнено з посади директора комунального закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Таким чином у справі № 1925/1257/17 оскаржувався акт індивідуальної дії, особою щодо якої його було прийнято.

Предметом розгляду у цій справі було питання дотримання відповідачем положень рішення Солонянської районної ради Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року № 167-14/VII, яким затверджено «Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району» та вимог пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, Судом при вирішенні спірних правовідносин було застосовано пункт 1.3 вказаного Положення відповідно до якого питання про призначення якого на посаду і звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району, вирішуються виключно на сесіях районної ради відповідно до статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з урахуванням вимог Кодексу законів про працю України, інших законодавчих та нормативно-правових актів України та цього Положення.

За наслідками розгляду касаційної скарги Суд дійшов висновку, що вичерпний перелік повноважень голови районної, обласної, районної у місті ради визначений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» і до нього не входить повноваження щодо одноособового звільнення керівників комунальних підприємств.

Повертаючись до обставин цієї справи № 200/7015/20-а, Верховний Суд зауважує, що предметом оскарження у цій справі є Рішення № 7/11-238 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників комунальних підприємств, установ, організацій спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста, що знаходяться в управлінні районної ради, укладання та розірвання з ними контрактів».

Зі змісту Положення від 26 лютого 2010 року № V/28-396, зміни до якого внесено оскаржуваним рішенням, слідує, що останнє поширюється на керівників комунальних підприємств, організацій та установ спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міста, що знаходяться в управлінні Волноваської районної ради та визначає процедуру призначення на посаду та звільнення з посади вказаних керівників, укладання та розірвання з ними контрактів.

Рішення № 7/11-238 прийнято на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII (далі - Закон № 955-VIII).

Цим Законом № 955-VIII, було внесено зміни, зокрема у Закон України «Про культуру» від 14 грудня 2010 року № 2778-VI.

Так, текст статті 21 Закон України «Про культуру» викладено в такій редакції: « 1. Керівники державних та комунальних закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком на п`ять років за результатами конкурсу».

Тож у цій справі № 200/7015/20-а предметом оскарження є нормативно-правовий акт, який розповсюджує свою дію на керівників комунальних закладів культури, а позивачем є особа, яка не є суб`єктом цих правовідносин, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останнім не доведено право звернення із позовом про визнання незаконним та скасування Рішення № 7/11-238.

Правова оцінка у площині спірних правовідносин цієї справи надавалася судом апеляційної інстанції з урахуванням частини другої статті 264 КАС України щодо наявності права оскаржити нормативно-правовий акт.

Водночас, висновки Верховного Суду у справі № 192/1257/17 ґрунтувалися на фактичних обставинах та відповідних їм правовідносинах, які сутнісно відрізняються від тих, які маємо у цій справі, а також на іншому (відмінному) правовому регулюванні, а саме визначення повноважень голови районної ради одноособово приймати рішення про звільнення відповідно до «Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району», затвердженого рішенням Солонянської районної ради Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року № 167-14/VII, пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» та, яке, з огляду на сферу регулювання, незастосовне до правовідносин цієї справи.

Отже, висновки Верховного Суду стосовно застосування норм права, викладені у постанові від 15 липня 2019 року у справі № 192/1257/17, на яку посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними до спірних правовідносин у цьому касаційному провадженні, тому не можуть слугувати прикладом неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм права при ухваленні судового рішення, щодо якого подано касаційну скаргу в цій справі, у значенні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС.

Колегія суддів зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

З аналізу справ № 192/1257/17 та № 200/7015/20-а, колегією суддів Верховного Суду встановлено, що правовідносини, які вирішувалися у цих справах не є подібними, а відтак наявні підстави для закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України.

Щодо клопотань скаржника про врахування при розгляді цієї справи правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 808/4168/17 та Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 300/223/18, колегія суддів зауважує, що застосування норм права, викладені у вказаних постановах не було підставою відкриття касаційного провадження.

Водночас реагуючи на цей довід скаржника Суд вважає за необхідне зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 808/4168/17 судом вирішувалося питання підсудності спору щодо рішення конкурсної комісії з проведення конкурсного добору на посаду директора комунального закладу адміністративним судам, а у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 300/223/18 судом надавалася оцінка дотримання районною радою процедури призначення на посаду головного лікаря комунального закладу та норм трудового законодавства, зокрема пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, з чого слідує, що правовідносини у справах № 808/4168/17, № 300/223/18 та цій справі не є подібними.

За правилами пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Відповідно до частини другої статті 339 КАС України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про закриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 339, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження №К/9901/10681/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі № 200/7015/20-а.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду