Справа № 640/16990/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Поляновській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ СОЛЮШНЗ ГРУП" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ СОЛЮШНЗ ГРУП" до Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 14 червня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2021 року у задоволені позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що в порушення норм ст. 134 та ст. 135 ПК України, за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, а саме: до складу «Іншого доходу» рядок 2240 Звіту про фінансові результати за 2018 рік, позивачем не було включено суми безнадійної кредиторської заборгованості у розмірі 1498903 гривень, що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування на суму 1498903 грн. Зауважив, що ТОВ "СМАРТ СОЛЮШНЗ ГРУП" було проведено господарські операції з контрагентами-постачальниками шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій саме з цими контрагентами.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свої доводи обґрунтовує тим, що письмові докази містять інформацію про порушення відповідачем терміну вручення запиту № 4 від 25 квітня 2019 року та, як наслідок, документи, що сказані у ньому не мали слугувати підставою для складення акту перевірки та прийняття у подальшому оскаржуваного податкового-повідомлення рішення. Зазначає, що дійсність фактичного здійснення господарських операцій підтверджується використанням наданих послуг та товару у подальшій господарській діяльності товариства. Наголошує, що у позивача не виникло зобов`язання щодо списання кредиторської заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що під час перевірки встановлено неможливість здійснення контрагентами позивача господарських операцій з постачання (реалізації) товарів на адресу позивача по ланцюгу постачання, у зв`язку з відсутністю у вказаних суб`єктів господарювання необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, виробничих потужностей, власних основних засобів при значних обсягах реалізації послуг та товарів. Підкреслює, що товариством було частково надано первинні документи бухгалтерського обліку, а про частину документів, що не надана, позивач повідомив контролюючий орган безпосередньо під час проведення перевірки, тобто, з порушенням строків визначених законодавством.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі направлень від 11 квітня 2019 року № 201/26-15-14-07-02-18, №781/26-15-42-08, № 202/26-15-14-09-01 від 15 квітня 2019 року № 215/26-15-14-07-02-18, виданого Головним управлінням ДФС у м. Києві, на відповідно до ст. ст. 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок на ІІ квартал 2019 року та на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 28 березня 2019 року № 3845, було проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «СМАРТ СОЛЮШИНЗ ГРУП» з питань дотримання вимог податкового законодавства в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, валютного - за період 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, з питань єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2018 року, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки (додаток 1 до акта перевірки, який є його невід`ємною частиною).

Так, під час проведення перевірки директору ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНЗ ГРУП» були вручені запити: від 11 квітня 2019 року № 1, № 2, від 12 квітня 2019 року № 3, від 25 квітня 2019 року № 4 про надання оригіналів всіх наявних первинних документів, даних бухгалтерського та податкового обліку за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

Водночас, 25 квітня 2019 року, 26 квітня 2019 року та 06 травня 2019 року складено акт № 333/26-15140702-1, № 342/26-15-14-07-02-16 та № 357/26-15-14-07-02-1 про факт відмови позивача у наданні документів до проведення перевірки.

При цьому, про втрату первинних документів ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНЗ ГРУП» було офіційно повідомлено ГУ ДФС у м. Києві листом від 07 травня 2019 року № 81 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 07 травня 2019 року № 95060/10), в якому товариством зазначено, що повідомлення про втрату документів до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві зроблено 07 травня 2019 року.

За результатами проведення зазначеної перевірки, контролюючим органом було складено акт від 13 травня 2019 року № 101/26-15-14-07-02-10/37203896, та встановлено наступні порушення норм податкового законодавства:

- п. 44.1, 44.6. ст.44 , п.85.2. ст.85, п.п.134.1.1. п.1.134 ст.134, п.135.1. ст.135. ПК України, ст. 4, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 5 п. 7 П(С)БО 15 «Доходи, П(С)БО 16 «Витрати», п. 5 П(С)БО 11,п.п.2.1, п.2.2 Положення №88,з урахуванням ст. ст. 138-140 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 3920332 грн., у тому числі: за 2016 рік у сумі 527907 грн., за 2017 рік у сумі 1531636 грн., за 2018 рік у сумі 1860789 грн.

- п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 185.1 ст. 185, п. п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1 п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 4033078 грн. (а.с. 50-250 т. 1, а.с. 1-43 т. 2)

На підставі висновків акта перевірки, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 14 червня 2019 року про визначення сум грошового зобов`язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств на суму 3920332,00 грн. (основної суми) та 980083,00 грн. (штрафних санкцій) внаслідок порушення вимог п. 44.1, 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, ст. ст. 138-140 ПК України;

- № від 14 червня 2019 року про визначення сум грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на суму 3920748 грн. (основної суми) та 980187 грн. (штрафних санкцій) внаслідок порушення вимог п. 44.1, 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 185.1 ст. 185, п.п. 192.1.1. п. 192.1 ст. 192, п.п. 198.1, п.п.198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНЗ ГРУП», не погодившись з висновками акта перевірки та прийнятими за результатами проведення перевірки податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив їх у адміністративному порядку, шляхом подання скарг від 27 червня 2019 року № 143 та від 27 червня 2019 року № 142.

За результатами розгляду наведених скарг, рішенням ДФС України від 22 серпня 2019 року № 40539/6/99-99-11-04-01-25 залишено без змін прийняті податкові повідомлення-рішення, а скарги - без задоволення.

Не погоджуючись із висновками перевірки та винесеними за її результатом податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи такі рішення протиправним та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

На підставі встановлених вище обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та приписами податкового законодавства України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.1. статті 1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику

Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку № 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 (надалі по тексту також - НП(С)БО 1) наведено терміни, що використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку, мають такі значення, зокрема: активи - це ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому; баланс (звіт про фінансовий стан) - це звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов`язання і власний капітал; бухгалтерська звітність - це звітність, що складається на підставі даних бухгалтерського обліку для задоволення потреб певних користувачів; витрати - це зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками);

доходи - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників); звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) - це звіт про доходи, витрати, фінансові результати та сукупний дохід; зобов`язання - це заборгованість підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої е майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; фінансова звітність - це бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

У звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період.

Відповідно до змісту п. 5 та п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи» (далі - П(С)БО 15), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена, а визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

При цьому, до складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Згідно з п. 15 Положення, доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.

Відповідно до норм п. 21 П(С)БО 15, дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню. Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року № 20 (далі - П(С)БО 11) визначено терміни: довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями. забезпечення - зобов`язання з невизначеними сумою або часом погашення на дату балансу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що п. 5 П(С)БО 11 визначено, що зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій передбачено, що на субрахунку 717 «Дохід від списання кредиторської заборгованості» (це рахунок 71 - «Інший операційний дохід») узагальнюється інформація про доходи від списання кредиторської заборгованості, що виникла в ході операційного циклу, по закінченні строку позовної давності. Разом з тим, рахунок 71 за кредитом кореспондує із дебетом рахунку 63 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками».

Статтею 4 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами), визначені основні принципи бухгалтерського обліку, зокрема: нарахування та відповідність доходів і витрат - для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому, доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

Приписами п. 3 ст. 9 Закону № 996-XIV, визначено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Згідно з нормами п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до положень п. п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України, безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема: а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; з) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

У силу норм п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до змісту ст. 1 Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно п. 135.1 ст. 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

При цьому, порядок формування доходів в бухгалтерському обліку регулюється П(С)БО 15, згідно з яким доходи визнаються одночасно при збільшенні активів або зменшення зобов`язань.

З наведеного слідує, що списання кредиторської заборгованості - це операція з визнання доходу з одночасним виключенням з обліку непогашеної (не оплаченої кредитору), достовірно певної суми кредиторської заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, під час аналізу регістрів бухгалтерського обліку (журналів-ордерів та відомостей по рахунку 631, оборотно-сальдових відомостей за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року), на балансі ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНЗ ГРУП» станом на 01 січня 2016 року, обліковується кредиторська заборгованість на загальну суму 1498903 грн., яка залишилась непогашеною, станом на 31 грудня 2018 року по розрахунках з:

- ТОВ «Гефест Альянс БК» (код 37312719) у сумі 300510,50 грн. - інформації щодо виникнення кредиторської заборгованості до перевірки не надано;

- ТОВ «Грант Тайм» (код 38123047) у сумі 159879,0 грн. - інформації щодо виникнення кредиторської заборгованості до перевірки не надано;

- ТОВ «Гатіора» (код 38091733) у сумі 30883,14 грн. - інформації щодо виникнення кредиторської заборгованості до перевірки не надано;

- ТОВ «Аніан» (код 39643482) у сумі 32436,0 грн. - інформації щодо виникнення кредиторської заборгованості до перевірки не надано;

- ТОВ «Інтерго-Плюс» (код 39058426) у сумі 82950,0 грн. - інформації щодо виникнення кредиторської заборгованості до перевірки не надано;

- ТОВ «Кігенс» (код 39277933) у сумі 36000,0 грн. - інформації щодо виникнення кредиторської заборгованості до перевірки не надано;

- ТОВ «Маестро Торг» (код 37931224) у сумі 425044,16 грн. - інформації щодо виникнення кредиторської заборгованості до перевірки не надано;

- ТОВ «Перспектива Моноліт» (код 39235940) у сумі 431200,0 грн. - інформації щодо виникнення кредиторської заборгованості до перевірки не надано.

У контексті наведеного контролюючий орган звернув увагу на те, що строк позовної давності по вищенаведеній заборгованості минув ще у 2018 року році, проте, товариством не проведено її подальше списання, а у зв`язку з тим, що перевірка проводиться за період з 01 січня 2016 року, неможливо підтвердити облік та формування вказаної заборгованості. Крім того, претензійної роботи щодо врегулювання/стягнення заборгованості не проводилось та відповідного документального підтвердження до перевірки не надавалось.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З наведеного вбачається, що ТОВ «СМАРТ СОЛЮШИНЗ ГРУП» (замовник) зобов`язаний сплатити відповідні кошти за виконанні роботи, наданні послуги, поставлений товар своїм контрагентам, наведеним вище на підставі та на умовах, визначених у договорах та додаткових угодах до них.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що контрагенти зверталась до ТОВ «СМАРТ СОЛЮШИНЗ ГРУП» або до суду із відповідними вимогами задля стягнення сум заборгованості. Крім того, контролюючим органом не досліджувався зміст укладених між ТОВ «СМАРТ СОЛЮШИНЗ ГРУП» та контрагентами договорів, наявність чи відсутність додаткових угод.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 09 липня 2019 року у справі № 940/1916/18, наявність угод про перенесення термінів погашення заборгованості та відповідних актів звірки розрахунків свідчить про відсутність передбачених законодавством підстав для віднесення такої заборгованості до безповоротної фінансової допомоги в розумінні пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, оскільки термін позовної давності в три роки не минув.

Згідно із частиною п`ятою статті 269 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про відсутність у позивача станом на момент проведення перевірки обов`язку щодо включення до складу «Іншого доходу» рядок 2240 Звіту про фінансові результати за 2018 рік суми безнадійної кредиторської заборгованості у розмірі 1498903,00 гривень.

Крім іншого, як вбачається з матеріалів справи, під час проведення перевірки, згідно наданих первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, оборотно-сальдових відомостей, контролюючим органом було встановлено взаємовідносини між ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНЗ ГРУП» та контрагентами-постачальниками товарів на загальну суму 1533483,0 грн., в тому числі ПДВ 255580,0 грн., які не можуть бути прийняті та відображені у податковій звітності, адже не підтверджуються фактично, адже контрагентів-постачальників товарів ТОВ "АДЕКСІМ-ТРЕЙД" (код 36472468), ТОВ "МЕТЛАЙНІНГ" (код 41831380), ТОВ "ІНТЕР ТОРГ КОМПАНІ" (код 42104931), ТОВ "ТК ІНТЕР АЛЬЯНС" (код 42104994), ТОВ "АРЕНА ТОРГ ЮА" (код 42108323), ТОВ "БЛОЙТЕН" (код 42113149), ТОВ "БРАЙТЕНС" (код 42114393), ТОВ "АКЦЕНТ ТГ" (код 42121255), ТОВ "ПЕЧЕРСЬКА ТОРГОВА КОМПАНІЯ" (код 42121297), ТОВ "СОБРАЄН" (код 42121344), ТОВ "ОЛДІ-ТРЕЙД" (код 42121627), ТОВ "ІНДІ ГРОУП" (код 42121653), ТОВ "СПРОМЕКС" (код 42154343), ТОВ "ЛІСТЕКС ГРУП" (код 42155635), ТОВ "СТРАЙТЕН" (код 42155939), ТОВ "НОСКУС" (код 42178338), ТОВ "ТРІФЕШ" (код 42186752), ТОВ "ОН-КОРТ ЛТД" (код 42187138), ТОВ "ЮРТЕКС ГРУП" (код 42188058), ТОВ "ЦВІНАТ" (код 42196980), ТОВ "ФЛАЙДЕР" (код 42197916), ТОВ "ДЖАМБЕК" (код 42198637), ТОВ "ДРЕТОК" (код 42236290), ТОВ "ДІСПЕТ" (код 42236415), ТОВ "ТРОВАРС" (код 42302236), ТОВ "ЛЕНДЛІ" (код 42303135), ТОВ "ТЕРМАМІН" (код 42357992), ТОВ "ПРОСТ КВЕН" (код 42358074), ТОВ "КОСМО МИСТ" (код 42358116), ТОВ "ГЛОС РИН" (код 42358231) відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, виробничих потужностей, власних основних засобів при значних обсягах реалізації послуг та товарів.

Наведене, на переконання податкового органу, свідчить про неможливість постачати (реалізовувати) товари на адресу ТОВ «СМАРТ СОЛЮПІНЗ ГРУП» по ланцюгу постачання, з урахуванням відсутності у вищезазначених контрагентів-постачальників матеріальних, виробничих та трудових ресурсів, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності та зокрема, постачання (реалізацію) товарів на адрес ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНЗ ГРУП».

У тексті апеляційної скарги позивач вказує на те, що вказані висновки податкового органу є припущенням та не є доведеними, адже, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового та бухгалтерського обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами. При цьому, скаржник наголошує, що порушення постачальниками товару ланцюгу постачання або правил бухгалтерського обліку, не може бути підставою для висновку про порушення норм законодавства покупцем при формуванні податкового кредиту і такий покупець не повинен зазнавати негативних наслідків за умови, якщо він не був обізнаний з такою поведінкою та не вступав у змову з контрагентами.

Надаючи оцінку викладеним вище доводам скаржника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.

Платники податку на додану вартість, об`єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об`єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.198.1. статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на день здійснення господарських операцій) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 цієї ж статті визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п.198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Надаючи оцінку реальності вчинення господарських операцій між контрагентами, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «СМАРТ СОЛЮШНЗ ГРУП» документально оформлювало операції з постачання товарів вищезазначеними контрагентами-постачальниками на загальну суму 1533483,00 грн., які є операціями з безоплатного отриманих цих товарів від третіх осіб.

Крім того, по взаємовідносинах ТОВ "СМАРТ СОЛЮШНЗ ГРУП" з контрагентами-постачальниками будівельно-монтажних робіт, а саме: ТОВ "БІСТ КОНСАЛТИНГ" (код 41640579), ТОВ "ТОРГВІНА" (код 42302194), ТОВ "ВИНС ПРОМТ" (код 42357987), ТОВ "КРОКУС ВАЙТ" (код 42358027), ТОВ "НУБОРАН" (код 42358069), ТОВ "КВЕСТ КЛІН" (код 42358095), ТОВ "ЗАВЕРОН" (код 42372256) задекларовано взаємовідносин на загальну суму 708334,0 грн., ПДВ у сумі 141667,0 гривень.

На підтвердження виконання умов наявних в матеріалах справи договорів та обгрунтування економічної необхідності їх укладення позивачем надано до суду копії рахунків, актів наданих послуг, видаткових накладних, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, актів приймання виконаних будівельних робіт, протоколів погодження договірної ціни, графіків виконання робіт.

Судова колегія звертає увагу на те, що у постанові від 16 липня 2019 року у справі № 802/2618/14-а Верховний Суд зазначив, що подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду.

Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Колегія суддів наголошує, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ти чи інші господарські операцій. Однак критерієм формування податкового кредиту з ПДВ є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про реальність господарської операції.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, судова колегія вважає, що останні містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства.

Посилання відповідача на відомості ІС «Податковий блок» колегією суддів оцінюються критично з огляду на те, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні Податкового кодексу України.

Наведене підтверджується практикою Верховного Суду, закріпленою в постановах від 13 серпня 2020 року у справі №520/4829/19, у справі № 813/7081/14, № 814/120/15, від 03 жовтня 2019 року у справі № 813/4079/15, від 10 вересня 2019 року у справі №814/2412/17.

Так, Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 811/2154/13 зауважив, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні КАС України, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись допустимими.

Згідно постанови Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 810/3790/17 податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки зокрема залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Водночас, відсутність достатніх (саме на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів не може беззаперечно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань.

У контексті наведеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до положення статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч.6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Посилання контролюючого органу на вирок Подільського районного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року у справі № 758/16825/18, яким директора ТОВ «АДЕКСІМ-ТРЕЙД» визнано винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України, судовою колегією оцінюються критично з огляду на наступне.

Так, вказаним вище вироком встановлено, що ОСОБА_1 з 15 червня 2018 року (згідно протоколу №15/06 від 15 червня 2018 року) значиться учасником суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) - ТОВ «АДЕКСІМ-ТРЕЙД» зареєстрованого 01 червня 2009 у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, без справжнього наміру здійснювати господарську діяльність, яка передбачена Статутом вказаного Товариства, а з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що господарські відносини між ТОВ «СМАРТ СОЛЮШИНЗ ГРУП» та ТОВ «АДЕКСІМ-ТРЕЙД» відбувалися 26 квітня 2018 року та 27 березня 2018 року, тобто до моменту перереєстрації ОСОБА_2 суб`єкта підприємницької діяльності ТОВ «АДЕКСІМ-ТРЕЙД» в органах державної влади та отримання останнім необхідних реквізитів.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такими особами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Булвес проти Болгарії» (заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив:

« 70. І, нарешті, що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

71. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1».

Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постанові від 11 грудня 2007 року у справі № 21-1376во06, де зазначив, що «у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

З огляду на викладене, посилання відповідача на можливе порушення контрагентом позивача податкової дисципліни в якості підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, на переконання судової колегії, є помилковими.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що на момент виписування податкових накладних контрагенти ТОВ «СМАРТ СОЛЮШИНЗ ГРУП» були зареєстровані у встановленому законом порядку як суб`єкти підприємницької діяльності, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ СОЛЮШНЗ ГРУП" - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2021 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ СОЛЮШНЗ ГРУП" до Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 червня 2019 року № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 червня 2019 року № .

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено "18" листопада 2021 року.