Справа № 804/19245/14
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року

м. Київ

справа №804/19245/14

адміністративне провадження № К/9901/16394/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.

суддів: Данилевич Н.А., Кашпур О.В.,

розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року (суддя Ільков В.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року (суддя-доповідач Ясенова Т.І., судді Головко О.В., Суховаров А.В.),

У С Т А Н О В И В:

I. Суть спору

1. У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням прийнятих судом до розгляду заяв про уточнення позовних вимог, ухвали суду про заміну первинного відповідача і залучення співвідповідача, остаточно просив:

1) скасувати наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 №1439к про звільнення його з посади заступника прокурора Дніпропетровської області;

2) поновити його на посаді заступника прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури;

3) стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

4) зобов`язати Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до нього заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

2. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив про незаконність свого звільнення з підстав, передбачених Законом України від 16.09.2014 №1682-VII «Про очищення влади», оскільки тим самим відповідач обмежив його права і свободи, визначені Конституцією України і міжнародно-правовими актами, та застосував до нього міру колективної відповідальності, не встановивши безпосередньо у його діях складу жодного правопорушення.

ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року, позов задоволено частково. Скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 №1439к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Дніпропетровської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді заступника прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури, з 24 жовтня 2014 року. Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 02.12.2020 у розмірі 1 258 048,24 грн, з вирахуванням розміру обов`язкових платежів. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

4. Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади ґрунтується на принципі колективної відповідальності та не містить доказів того, що позивач своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснював заходи (та/або сприяв їхньому здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

5. При цьому належним способом захисту порушеного права позивача суди вважали поновлення його на рівнозначній посаді у Дніпропетровській обласній прокуратурі, зважаючи на перейменування Прокуратури Дніпропетровської області (без зміни ідентифікаційного коду), де працював позивач, та відсутність посади заступника прокурора Дніпропетровської області у Дніпропетровській обласній прокуратурі.

III. Провадження в суді касаційної інстанції

6. У касаційній скарзі Офіс Генерального прокурора просить скасувати ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій судові рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

7. За доводами відповідача, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі, суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у частині поновлення позивача на рівнозначній посаді в органі прокуратури, що, на думку відповідача, суперечить висновку щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №811/952/15, згідно з яким єдиним способом захисту трудових прав незаконно звільненого працівника є поновлення його на попередній роботі.

8. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити прийняті у справі судові рішення без змін, посилаючись на їхню законність і обґрунтованість, у тому числі в частині вирішення питання про посаду, на якій він має бути поновлений.

9. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів виходить з такого.

IV. Встановлені судами фактичні обставини справи

10. З 05.01.2005 по 02.11.2007 ОСОБА_1 обіймав посаду заступника прокурора Дніпропетровської області, з 31.01.2008 по 15.09.2011 - заступника прокурора Київської області, з 15.09.2011 по 23.10.2014 - заступника прокурора Дніпропетровської області.

11. 20 жовтня 2014 року позивач подав на ім`я Генерального прокурора України заяву, в якій повідомив про відсутність щодо нього заборон, визначених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», та надав згоду на проходження перевірки.

12. На підставі довідки про результати вивчення особової справи позивача та подання прокурора Дніпропетровської області наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 №1439к старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Дніпропетровської області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 72 статті 36 КЗпП України.

V. Позиція Верховного Суду

13. За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

14. Касаційне провадження у цій справі відкрито в межах доводів Офісу Генерального прокурора щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій статті 235 КЗпП України у спірних правовідносинах у частині визначення органу, в якому має бути поновлено прокурора, звільненого за відсутності законних підстав.

15. Отже, судові рішення підлягають касаційному перегляду виключно у зазначеній частині.

16. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

17. Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

18. Виключенням із цього правила є норма статті 2401 КЗпП України, яка передбачає, що в разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, то орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу та одночасно визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу.

19. Таким чином, у разі незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право підлягає захисту шляхом поновлення на попередній роботі, тобто на посаді, з якої його було незаконно звільнено, крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації.

20. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №П/9901/101/18, постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №826/12916/15, від 06.03.2019 у справі №824/424/16-а, від 13.03.2019 у справі №826/751/16, від 27.06.2019 у справі №826/5732/16, від 26.07.2019 у справі №826/8797/15, від 09.10.2019 у справі №П/811/1672/15, від 12.09.2019 у справі №821/3736/15-а, від 22.10.2019 у справі №816/584/17, від 07.07.2020 у справі №811/952/15.

21. Ухвалюючи рішення про поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді у Дніпропетровській обласній прокуратурі, суди попередніх інстанцій уважали цей спосіб поновлення порушеного права позивача належним і найбільш ефективним, з огляду на те, що Прокуратура Дніпропетровської області, де позивач працював до звільнення, була перейменована у Дніпропетровську обласну прокуратуру без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи.

22. Проте перейменування установи, що не пов`язано із її припиненням (ліквідацією) як юридичної особи, не є обставиною, з якою стаття 2401 КЗпП України пов`язує неможливість поновлення працівника на попередній роботі.

23. У разі зміни внутрішньої (організаційної) структури установи (ліквідації одного структурного підрозділу із створенням або без створення іншого структурного підрозділу, змін в найменуванні установи, підрозділу або посади тощо) незаконно звільнений працівник підлягає поновленню на тій посаді, яку він обіймав на момент звільнення, після чого роботодавець зобов`язаний вчинити дії щодо працевлаштування такого працівника з урахуванням змін, що відбулися.

24. Водночас поновлення позивача на посаді, яку він не обіймав до звільнення, суперечить єдиному можливому способу захисту його порушеного права, який закріплений у частині першій статті 235 КЗпП України та спрямований на повернення сторін трудового спору (працівника і роботодавця) у положення, яке існувало на день звільнення. Крім того, такий спосіб захисту порушеного права позивача може викликати новий спір з приводу визначення «рівнозначної» посади та відповідного структурного підрозділу, де така посада передбачена.

25. Рішення суду має бути якомога повним, зрозумілим та чітким. Чіткість рішення передбачає, зокрема, чіткість вжитих у судовому рішенні термінів та їх співвідношення з поняттями, які вони позначають. Судове рішення не повинно містити положень, які б ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

26. Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій про поновлення ОСОБА_1 з 24 жовтня 2014 року на посаді, рівнозначній посаді заступника прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури, не ґрунтуються на правильному застосуванні частини першої статті 235 КЗпП України, що в силу частини четвертої статті 351 КАС України є підставою для зміни судових рішень у відповідній частині шляхом поновлення ОСОБА_1 з 24 жовтня 2014 року на попередній роботі, якою є посада заступника прокурора Дніпропетровської області.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити частково.

2. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року в оскаржуваній частині змінити, виклавши абзац третій його резолютивної частини (пункт 158 рішення) у такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Дніпропетровської області з 24 жовтня 2014 року».

3. Змінити мотивувальну частину постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у вказаній частині з урахуванням висновків, наведених у цій постанові Верховного Суду.

4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач С.А. Уханенко

Судді: Н.А. Данилевич

О.В. Кашпур