Справа № 640/4637/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4637/21 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Бринюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України до Міністерства оборони України, державного підприємства "Готель "Козацький" Міністерства оборони України, третя особа: Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, Державного підприємства "Готель "Козацький" Міністерства оборони України, третя особа: Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, в якому просить суд:

- зобов`язати Міністерство оборони України протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Міністерством культури та інформаційної політики України охоронний договір на об`єкт культурної спадщини - пам`ятку національного значення з охоронним № 260087 "Будинок, в якому мешкав видатний авіаконструктор І. Сікорський з родиною", розташовану за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 15-Б, на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768;

- зобов`язати Міністерство оборони України та державне підприємство "Готель "Козацький" Міністерства оборони України привести до належного стану об`єкт культурної спадщини - пам`ятку національного значення з охоронним № 260087 "Будинок, в якому мешкав видатний авіаконструктор І. Сікорський з родиною", розташовану за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 15-Б, шляхом здійснення консерваційних робіт;

- зобов`язати Міністерство оборони України та державне підприємство "Готель "Козацький" Міністерства оборони України привести до належного стану об`єкт культурної спадщини - пам`ятку національного значення з охоронним № 260087 "Будинок, в якому мешкав видатний авіаконструктор І. Сікорський з родиною", розташовану за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 15-Б, шляхом здійснення реставраційних робіт.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2021 року позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовну заяву Заступника Генерального прокурора залишити без розгляду.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що спірні питання укладення охоронного договору між МОУ та МКІП стосується прав і обов`язків, які виникають між цими двома центральними органами виконавчої влади в межах зобов`язальних норм, які регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини».

Так, апелянт наголошує, шо питання укладання та виконання умов охоронного договору не стосуються прав та обов`язків прокуратури.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Міністерства культури, молоді та спорту України від 06.03.2020 № 78/6.11.6 зобов`язано ДП «Готель «Козацький» укласти з органом охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації охоронний договір, здійснити заходи щодо проведення першочергових заходів для уникнення подальшої руйнації пам`ятки та приведення її до належного стану.

Заступник Генерального прокурора звертаючи з позовом до суду зазначав, що в результаті довготривалої бездіяльності відповідачів щодо незабезпечення схоронності будівлі, що відносить до об`єктів культурної спадщини «Будинок, в якому мешкав видатний авіаконструктор І. Сікорський з родиною» та перебуває у власності Міністерства оборони України та на балансі Державного підприємства "Готель "Козацький", здійснюється його руйнування. Такий стан із збереження пам`яток є неприпустимим, завдає значної шкоди іміджу держави на міжнародній арені, створює негативний суспільний резонанс та суперечить державній політиці з охорони культурної спадщини. Крім, того будівля знаходиться в аварійному стані, що створює загрозу життю та здоров`ю громадян.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 3 статті 5 КАС України передбачено, що до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Відповідно до частини другої статті 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з статтею 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За положеннями частин першої, третьої цієї статті прокурор вправі представляти інтереси громадянина або держави в суді, представництво яких полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких повноважень обґрунтовуються прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Із наведених нормативних положень вбачається, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Основний Закон та ординарні закони не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Тобто, закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України в Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Аналогічні правові висновки містяться й у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 826/3492/18.

Крім того, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 (справа № 826/13768/16) щодо здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді дійшла по суті аналогічних висновків.

Велика Палата Верховного Суду у цьому своєму рішенні також послалася на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, згідно з яким Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наведені вище положення законодавства регламентують порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до адміністративного суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та відмінно від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи підстави звернення до суду Заступник Генерального прокурора зазначав, що в результаті довготривалої бездіяльності відповідачів щодо незабезпечення схоронності будівлі, що відносить до об`єктів культурної спадщини «Будинок, в якому мешкав видатний авіаконструктор І. Сікорський з родиною» та перебуває у власності Міністерства оборони України та на балансі Державного підприємства "Готель "Козацький", здійснюється його руйнування. Такий стан із збереження пам`яток є неприпустимим, завдає значної шкоди іміджу держави на міжнародній арені, створює негативний суспільний резонанс та суперечить державній політиці з охорони культурної спадщини. Крім, того будівля знаходиться в аварійному стані, що створює загрозу життю та здоров`ю громадян.

В свою чергу представник Міністерства культури та інформаційної політики підтримали заявлені позовні вимоги Заступника Генерального прокурора з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях на позов.

Як вбачається з матеріалів справи, у власності держави в особі Міністерства оборони України (далі - МОУ) перебуває нежитловий будинок, розташований за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 15-Б. Відомості про право власності на зазначене нерухоме майно 26.03.2019 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 11.03.1998 № 520 «Про затвердження переліку пам`яток історії та культури місцевого значення (Радянський р-н)» будинок, розташований за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 15-Б , включено до переліку пам`яток історії та культури місцевого значення з охоронним № 981 -Кв.

Актом приймання (передачі) на баланс будівель і споруд від 17.05.1993 будинок було передано МОУ у господарське відання та на баланс державного підприємства «Готель «Козацький» МОУ (далі - ДП «Готель «Козацький»).

У 2000 році будинок було надано в оренду Міжнародному благодійному фонду «Музей історії повітроплавання і авіації ім. Сікорського» з умовами щодо страхування майна, його капітального ремонту, відпрацювання документації на проведення будівельних робіт, узгодження та отримання дозволів на проведення будівельних робіт.

У зв`язку з невиконанням орендарем взятих на себе зобов`язань, зокрема щодо необхідності проведення ремонтних робіт, відповідно до рішення господарського суду м. Києва від 11.12.2015 у справі № 910/23394/15, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 14.09.2016, будинок було вилучено в Міжнародного благодійного фонду «Музей історії повітроплавання і авіації ім. Сікорського».

У 2012 році ТОВ «Межінсервіс» було проведено обстеження технічного стану несучих конструкцій, за результатами якого складено акт від 12.12.2012. Зокрема, було встановлено незадовільний стан таких конструкцій, а також поганий стан стін, перекриття проїзду та сходових кліток, покрівлі, елементів даху та дерев`яних перекриттів будинку.

Головним управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) винесено приписи № 46/п від 15.08.2012 та № 62/п від 09.10.2012 щодо невиконання МОУ та ДП «Готель «Козацький» вимог законодавства в частині утримання пам`ятки у належному санітарному, протипожежному і технічному стані за відсутності охоронного договору та зобов`язано згаданих суб`єктів усунути встановлені порушення.

Також листом від 19.09.2012 № 5426 Головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зверталось до Департаменту економічної та господарської діяльності МОУ щодо необхідності проведення комплексу першочергових протиаварійних робіт з подальшою реставрацією зазначеного об`єкта та прискорення опрацювання шляхів вирішення питання належного утримання пам`ятки.

Про потребу здійснення аналогічних заходів було наголошено в листі Головного управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.11.2012 № 6403, адресованого ДП «Готель «Козацький».

Упродовж 2013 - 2014 років Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) неодноразово повідомляло МОУ про необхідність проведення першочергових протиаварійних та реставраційних робіт, зокрема листами від 23.05.2013 № 066/02-1182, від 09.08.2013 №066/02-2046, від 24.01.2014 № 066/08-192 та від 16.07.2014 № 066/08-1758, а також ДП «Готель «Козацький» листом від 19.03.2013 № 066/02-476.

Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 19.08.2015 складено акт № 78 про вчинення правопорушення МОУ у зв`язку з тим, що ним не укладено охоронного договору, а пам`ятка утримується в неналежному стані, а також винесено припис № 235/п, яким зобов`язано МОУ в місячний термін із дня його отримання укласти з Департаментом охоронний договір на вказану пам`ятку місцевого значення та в найкоротший строк здійснити першочергові протиаварійні роботи (консервацію) щодо пам`ятки відповідно до розробленої і погодженої у встановленому законодавством порядку науково-проєктної документації.

На підставі зазначених вище акта та припису Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) винесено постанову від 04.09.2015 № 57-15 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері охорони культурної спадщини», якою на МОУ накладено фінансові санкції у розмірі 20 400 грн за ухилення власника пам`ятки від підписання охоронного договору та за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, умисне доведення пам`ятки до стану руйнації.

Наказом Міністерства культури України від 06.12.2016 № 1162 згаданий будинок включено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення.

У червні - липні 2017 року інститутом «УкрНДІпроектреставрація» було проведено визначення втрат первісного вигляду пам`ятки та огляд її технічного стану, за результатами чого складено акти від 19.06.2017 та 19.07.2017. Так, було встановлено, що втрати пам`ятки складають 69 %, загальний стан аварійний та частково непридатний для нормальної експлуатації. Будинок потребує виконання повного комплексу ремонтно-реставраційних робіт, заміни інженерних мереж та благоустрою території.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2018 № 32 «Про внесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» будинок внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, надано статус національного значення з охоронним № 260087 як «Будинку, в якому мешкав видатний авіаконструктор І. Сікорський з родиною».

Розпорядженням Міністерства культури, молоді та спорту України від 06.03.2020 №78/6.11.6 зобов`язано ДП «Готель «Козацький» укласти з органом охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації охоронний договір, здійснити заходи щодо проведення першочергових заходів для уникнення подальшої руйнації пам`ятки та приведення її до належного стану.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Спірні правовідносини регулюються спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 № 1805-III (далі - Закон № 1805-III).

Так, згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 1805-III до видів об`єктів культурної спадщини відносяться, зокрема, історичні - будинки, споруди, їх комплекси (ансамблі), окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих та померлих (загиблих) військовослужбовців (у тому числі іноземців), які загинули у війнах, внаслідок депортації та політичних репресій на території України, місця бойових дій, місця загибелі бойових кораблів, морських та річкових суден, у тому числі із залишками бойової техніки, озброєння, амуніції тощо, визначні місця, пов`язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.

За приписами ч. 1 ст. 3 Закону № 1805-III державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Відповідно до п.п. 13, 14, 17 ч. 2 ст. 5 Закону № 1805-III до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить: здійснення нагляду за виконанням робіт з дослідження, консервації, реабілітації, реставрації, ремонту, пристосування й музеєфікації пам`яток та інших робіт на пам`ятках; погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини; надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2019 № 885, Міністерство культури та інформаційної політики України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури, державної мовної політики, популяризації України у світі, державного іномовлення, інформаційного суверенітету України (у частині повноважень з управління цілісним майновим комплексом Українського національного інформаційного агентства «Укрінформ») та інформаційної безпеки, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах кінематографії, відновлення та збереження національної пам`яті, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин в Україні, мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Приписами частини 2 статті 44 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, такі фінансові санкції, за ухилення власника пам`ятки або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору або за порушення ним режиму використання пам`ятки - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як було вищезазначено, Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було винесено постанову від 04.09.2015 № 57-15 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері охорони культурної спадщини», якою на МОУ накладено фінансові санкції у розмірі 20 400 грн.

В свою чергу, Розпорядженням Міністерства культури, молоді та спорту України від 06.03.2020 № 78/6.11.6 зобов`язано ДП «Готель «Козацький» укласти з органом охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації охоронний договір, здійснити заходи щодо проведення першочергових заходів для уникнення подальшої руйнації пам`ятки та приведення її до належного стану.

Таким чином, на переконання колегії суддів, Міністерством культури та інформаційної політики України та Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було реалізовано свої повноваження відповідно до вимог Закону України "Про охорону культурної спадщини".

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наведені обставини спростовують доводи апелянта про невиконання уповноваженими особами своїх повноважень щодо вчинення дій, у зв`язку з неукладенням МОУ та ДП «Готель «Козацький» договору про охорону культурної спадщини.

Крім того, позивачем не доведено належними і допустимими доказами у справі того, що вказані вище органи не можуть самостійно здійснити захист інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини, а також не надав докази звернення до відповідних Департаменту чи Міністерства з вимогами подати позов, не надав доказів вжиття будь-яких заходів щодо невчинення уповноваженими особами дій з охорони даного об`єкту культурної спадщини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року зазначила, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Отже, колегія суддів вважає, що оскільки прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави, та, враховуючи наявність суб`єкта владних повноважень, який має можливість самостійно звернутися із позовом щодо захисту порушеного права в судовому порядку, то в цій справі прокурором не було доведено наявність передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме лише посилання прокурора у позовній заяві або скарзі на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки, за змістом абз. 2 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення позову Заступника Генерального прокурора без розгляду, оскільки останній не довів наявність передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави.

Відсутність же підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 169 КАС України має наслідком повернення позовної заяви позивачеві.

Однак такі процесуальні дії суд може вчиняти лише на стадії відкриття провадження.

Якщо відповідні обставини виявлено на стадії судового розгляду або після ухвалення судового рішення, то процесуальним наслідком відсутності підстав для здійснення представництва інтересів держави є залишення позовної заяви без розгляду (пункт 1 частини першої статті 240 КАС України).

Аналогічного висновку щодо процесуальної можливості залишення позовної заяви без розгляду в справах, провадження у яких відкрито за відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, дійшов Верховний Суд у постанові від 18.07.2019 (справа №826/15794/17).

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст.242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України до Міністерства оборони України, державного підприємства "Готель "Козацький" Міністерства оборони України, третя особа: Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.В.Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 18.11.2021 року.