Справа № 320/13577/21
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року м. Київ № 320/13577/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварського відділу Державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (правонаступник - Броварський відділ Державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), далі - відповідач), в якому позивачка просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнко Р.В. від 08.07.2020 № 50192358 про стягнення виконавчого збору у розмірі 169 505, 99 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнко Р.В. від 27.07.2020 № 62664226 про відкриття виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем, всупереч вимогам чинного законодавства, безпідставно винесені постанови про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження у зв`язку з тим, що за вказаною в них адресою вона не зареєстрована та не проживає, спірні постанови не отримувала. З урахуванням викладеного вважає, що постанови відповідача суперечать вимогам закону та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 08.11.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Копії вищевказаної ухвали отримані учасниками справи, про що свідчать наявні письмові докази, зокрема, відповідачем засобами електронної пошти 09.11.2021, позивачкою засобами поштового зв`язку 13.11.2021.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, вимоги ухвали суду від 08.11.2021 в частині подання витребуваних матеріалів спірних виконавчих проваджень не виконав та про причини їх неподання суд не повідомив.

Ухвалою суду від 10.11.2021 забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ВП № 50192358 від 08.07.2020 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) виконавчого збору в розмірі 169 505, 99 грн. у межах виконавчого провадження ВП № 62664226 до прийняття рішення у справі № 320/13577/21.

Під час розгляду справи судом установлено, що Броварським міськрайонним відділом Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) змінено найменування юридичної особи на Броварський відділ Державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) без зміни адреси місцезнаходження та ідентифікаційного коду в ЄДРПОУ.

Згідно з вимогами статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відтак, суд вважає за можливе замінити відповідача на правонаступника - Броварський відділ Державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ().

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції перебував виконавчий документ, виданий 16.11.2009 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області у справі № 2-2891/2009 про стягнення з позивачки (далі також - боржник) на користь ПАТ КБ «ПравексБанк» (далі - стягувач) боргу в сумі 1 695 059, 86 грн.

Постановою державного виконавця від 17.02.2016 відкрито виконавче провадження ВП № 50192358 з виконання вищевказаного виконавчого документа.

Постановою державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 23.01.2018 виконавчий документ передано до Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Постановою старшого державного виконавця Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 12.03.2018 прийнято виконавче провадження № 50192358.

Постановою заступника начальника Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.04.2020 прийнято виконавче провадження № 50192358.

До державної виконавчої служби від представника стягувача надійшла заява від 12.06.2020 про повернення виконавчого документа.

Державним виконавцем у межах виконавчого провадження ВП № 50192358 винесено постанову від 08.07.2020 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 169 505, 99 грн.

У подальшому, постановою державного виконавця від 13.07.2020 у ВП № 50192358 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи слідує, що на виконання постанови ВП № 50192358 від 08.07.2020 про стягнення виконавчого збору, державним виконавцем 27.07.2020 винесено постанову ВП № 62664226 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивачки виконавчого збору в розмірі 169 505, 99 грн.

Не погоджуючись із вказаними постановами, позивачка звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент їх виникнення, суд виходив з такого.

В силу вимог частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнко Р.В. від 08.07.2020 № 50192358 про стягнення виконавчого збору у розмірі 169 505, 99 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою та другою статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною першою статті 19 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Вимоги до виконавчого документа регламентовані положеннями статті 4 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до якої у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Статтею 26 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною першою статті 28 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як зазначалося вище, постановою державного виконавця від 17.02.2016 відкрито виконавче провадження ВП № з виконання виконавчого документа, виданого 16.11.2009 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області у справі № 2-2891/2009.

Станом на день відкриття виконавчого провадження (17.02.2016) діяв Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження», частина перша статті 28 якого передбачала, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частина друга статті 25 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» передбачала, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Проте, державний виконавець встановивши, що боржником в 7-денний термін самостійно рішення не виконано, своєчасно не виніс постанову про стягнення виконавчого збору.

Спірну постанову про стягнення виконавчого збору державним виконавцем у межах виконавчого провадження ВП № 50192358, яке відкрито 17.02.2016, винесено 08.07.2020, у якій зазначено, що в добровільному порядку (до відкриття виконавчого провадження) рішення боржником не виконано. У вказаній постанові зазначено, що постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення. Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суд звертає увагу, що постанова від 08.07.2020 про стягнення з позивачки виконавчого збору в сумі 169 505, 99 грн. винесена у зв`язку з невиконанням позивачкою постанови від 17.02.2016 про відкриття виконавчого провадження у добровільному порядку.

Судом установлено, що адресою позивачки як боржника у спірному ВП № 50192358 було зазначено: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, дійсною адресою місця проживання позивачки є: АДРЕСА_2 .

Як стверджує позивачка, що не спростовано відповідачем та підтверджено копією паспорта серії НОМЕР_2 , зареєстрованою адресою місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є адреса: АДРЕСА_2 , з 13.12.2008.

Отже, як при відкритті виконавчого провадження ВП № 50192358, так і в подальшому при винесені спірної постанови про стягнення виконавчого збору від 08.07.2020 державний виконавець зазначив адресу боржника, яка не відповідає адресі її реєстрації. Вищенаведені обставини відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростовані, витребуваних відповідно до ухвали суду від 08.11.2021 матеріалів спірних виконавчих проваджень не надано.

Доказів того, що державний виконавець у спірному ВП № 50192358 належним чином повідомив боржника про примусове виконання виконавчого листа, виданого 16.11.2009 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області у справі № 2-2891/2009, матеріали справи не містять.

Таким чином, у спірному ВП № 50192358 боржник не була повідомлена належним чином про відкриття виконавчого провадження ВП № 50192358, що позбавило право на добровільне виконання рішення у межах установлених законом строків, що у свою чергу свідчить про протиправність постанови про стягнення виконавчого збору від 08.07.2020.

У пункті 6 резолютивної частини постанови від 08.07.2020 зазначено, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки у спірній постанові зазначена невірна адреса боржника, позивачка не була повідомлена належним чином про винесення постанови від 08.07.2020 про стягнення з неї виконавчого збору у ВП № 50192358.

За вказаних обставин вважати правомірною постанову відповідача від 08.07.2020 у ВП № 50192358 про стягнення виконавчого збору у суду немає підстав.

Постановою державного виконавця від 13.07.2020 у ВП № 50192358 виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою від 12.06.2020 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження».

Крім того судом установлено, що з метою стягнення з позивачки грошових коштів за виконавчим листом № 2-2891/2009 виданого 16.11.2009, АТ «ПравексБанк» звернулось в адресу приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка В.В.

На виконання вищевказаної заяви приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорком В.В. було винесено постанову від 25.08.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62880945 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2891/2009 виданого 16.11.2009, за яким з ОСОБА_1 в солідарному порядку стягують грошові кошти у розмірі 1 695 059, 86 грн..

Крім того, 25.08.2020, приватним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 169 505, 99 грн..

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнко Р.В. від 27.07.2020 № 62664226 про відкриття виконавчого провадження, слід зазначити наступне.

Так, на виконання постанови ВП № 50192358 від 08.07.2020 про стягнення виконавчого збору, державним виконавцем 27.07.2020 винесено постанову ВП № 62664226 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивачки виконавчого збору в розмірі 169 505, 99 грн..

У вищевказаній постанові адресою боржника значиться вже інша адреса, а саме: АДРЕСА_4 , у той час як у виконавчому документі (постанова про стягнення виконавчого збору від 08.07.2020 ВП № 50192358), вказана інша адреса, яка також не є дійсною адресою позивачки.

В силу вимог статті частини першої статті 28 Закону № 1404-VІІІ, боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Суд констатує, що позивачка як боржник у спірному виконавчому провадженні в установлений Законом № 1404-VІІІ спосіб не була повідомлена про початок примусового виконання постанови державного виконавця від 08.07.2020 № ВП № 50192358.

Відповідачем під час розгляду справи належними та допустимими доказами не доведено правомірності винесення спірного рішення та не спростовано наведених у позовній заяві доводів позивачки.

Суд зазначає, що оскільки в ході судового розгляду справи встановлена протиправність постанови від 08.07.2020 ВП № 50192358 про стягнення виконавчого збору, яка стала передумовою винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 62664226 від 27.07.2020, така постанова вважається протиправною та підлягає скасуванню.

В подальшому, як установлено з Автоматизованої системи виконавчого провадження, 26.08.2020 державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 62664226 винесено постанову, якою визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 69, 00 грн.

Крім того, 08.11.2021 державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 62664226 винесено постанову про арешт коштів боржника.

Разом з тим, як зазначалося вище, державним виконавцем 13.07.2020 у ВП № 50192358 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого листа.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини третьої статті 37 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Судом не встановлено, що на виконання вимог частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ після прийняття державним виконавцем 13.07.2020 у ВП № 50192358 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягала б виконанню в порядку, встановленому цим Законом.

Разом з тим, державним виконавцем прийнято 08.07.2020 постанову ВП № 50192358 про стягнення виконавчого збору.

Тобто, вказана постанова прийнята всупереч Закону № 606-XIV, оскільки виконавче провадження з виконання виконавчого документа, виданого 16.11.2009 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області у справі № 2-2891/2009, здійснювалось саме в цій редакції Закону України «Про виконавче провадження», постанови про стягнення виконавчого збору, яка б була винесена на підставі норм Закону № 606-XIV матеріали справи не містять.

Винесення постанови про стягнення виконавчого збору саме 08.07.2020 суперечать і статті 40 Закону № 1404-VІІІ, оскільки постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена лише 13.07.2020.

В силу положень статті 4 Закону № 1404-VІІІ, у виконавчому документі зазначаються, зокрема серед іншого, прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) боржника, його адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) тощо.

Як зазначалось вище, у постанові від 08.07.2020 ВП № 50192358 зазначена невірна адреса позивачки ( АДРЕСА_1 ), у той час як у постанові про відкриття виконавчого провадження від 27.07.2020 вказана адреса ( АДРЕСА_4 ), яке не відповідає адресі боржника, що зазначена у виконавчому документі - постанові від 08.07.2020 ВП № 50192358.

З оспорюваних постанов вбачається, що документи надсилалися саме на адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 , які не є адресами місця проживання позивачки, оскільки матеріали справи не містять доказів зворотного. Проте судом установлено, що зареєстрованою з 13.12.2008 адресою місця проживання позивача є: АДРЕСА_2 .

Отже, у зв`язку з тим, що державним виконавцем документи надсилалися не на адресу позивачки, докази отримання та/ або надсилання спірних постанов суду не надано, суд дійшов висновку, що постанови не були доведені до відома позивачки.

Ураховуючи наведене, доводи позивачки знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

При цьому, відповідачем не надано суду доказів правомірності прийняття ним оскаржуваних постанов.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України доходить висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Як установлено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірність своїх рішень.

Натомість, позивачкою було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені нею доводи в зазначеній частині не спростовані відповідачем.

У підсумку з урахування вищезазначеного у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Згідно з вимогами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 1695, 06 відповідно до квитанції № 0.0..1 від 18.10.2021.

Суд, керуючись частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачці 1695, 06 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Броварського відділу Державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Разом з тим суд зазначає, що в силу вимог статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Так, ухвалою суду від 10.11.2021 судом вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ВП № 50192358 від 08.07.2020 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) виконавчого збору в розмірі 169 505, 99 грн. у межах виконавчого провадження ВП № 62664226 до прийняття рішення у справі № 320/13577/21.

Частиною першою статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи.

З урахуванням викладеного та у зв`язку з прийняттям рішення в цій справі заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 слід скасувати.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 157, 159, 162, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнко Р.В. від 08.07.2020 ВП № 50192358 про стягнення виконавчого збору у розмірі 169 505, 99 грн..

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнко Р.В. від 27.07.2020 ВП № 62664226 про відкриття виконавчого провадження.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1695, 06 грн. (одна тисяча шістсот дев`яноста п`ять гривень 06 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Броварського відділу Державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (; місцезнаходження: 07400, Київська обл., м. Бровари, бульв. Незалежності, буд. 39).

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.11.2021.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.