Справа № 420/17771/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/17771/21

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

ухвала суду першої інстанції прийнята у

м. Одеса, 30 вересня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

секретар судового засідання Недашковська Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра соціальної політики України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Міністра соціальної політики України, в якому позивач просить суд:

« 2. Визнати дії відповідача, які полягають у зухвало-ганебному нехтуванні рішення судів, злочинно зволікаючи насамперед здоровий глузд ;

3. Зобов`язати відповідача спростувати свої зухвало-ганебні висновки, викладені у листі від 26.08.2021 р. щодо неможливості виконати рішення суду, як таке що суперечить здоровому глузду;

4. Визнати дії відповідача, які полягають у наданні замість відповіді за рішенням суду, з урахуванням його висновків, зухвало-ганебної відписки, яка містить суттєвий обсяг недостовірної інформації, протиправними;

6. Зобов`язати відповідача спростувати викладену у своєму листі від 26.08.2021 р. до ОСОБА_1 недостовірну інформацію;

5. Зобов`язати відповідача надати відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 27.06.2020 р. з урахуванням висновків суду

притягнення громадянки ОСОБА_2 до суворої дисциплінарної відповідальності;

7. Стягнути з відповідача нанесену мені її незаконними діями моральну і матеріальну шкоду у розмірі 1.500.000 гривень, тому що результатом її зухвало-ганебної бездіяльності стало значне погіршення стану мого здоров`я та нанесення мен».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2021р.:

відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністра соціальної політики України про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії та стягнення шкоди.;

роз`яснено позивачу, що з даними вимогами він може звернутись в порядку, встановленому ст. 383 КАС України в межах справи № 420/8388/20.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У своїх доводах апелянт, посилаючись на вимоги ст. 5 КАС України зазначає, що у прохальній частині свого адміністративного позову він обґрунтовано зважаючи, що відповідач, як Міністр соціальної політики - є суб`єктом владних повноважень, у відповідності до вимог ст. 5 КАС України - просив визнати дії цього суб`єкта владних повноважень протиправними, зобов`язати утриматися від вчинення певних дій та зобов`язання вчинити певні дії. Окрім цього, позивач також просив стягнути на свою користь кошти на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Так, на думку апелянта, висновки суду першої інстанції з приводу наявності підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі за його позовом є необґрунтованими. Вважає, що роз`яснений судом першої інстанції спосіб захисту його порушених прав, у даному випадку є недоцільним. Також вказує, що незважаючи на висновки суду першої інстанції, вважаючи, що певна вимога, яка була раніше задоволена іншим судовим рішенням, але не виконана відповідачем у повному обсязі, на його думку може бути заявлена вдруге у рамках розгляду іншої справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах вимог заяви про роз`яснення судового рішення і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно оскаржуваної ухвали, відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 у даній справі, суд першої інстанції посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11 лютого 2021 року по справі №420/5234/19, виходив з того, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Окрім цього суд першої інстанції зазначив, що вимога про зобов`язання відповідача надати відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 27.06.2020 р. з урахуванням висновків суду уже була предметом розгляду іншої справи а саме № 420/8388/20, у межах розгляду якої судом було вже прийнято рішення. При цьому, суд попередньої інстанції роз`яснив позивачу, що з даними вимогами він може звернутись в порядку, встановленому ст. 383 КАС України в межах справи № 420/8388/20.

Надаючи оцінку обґрунтованості зазначеним вище висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

В силу вимоги ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції зі змісту адміністративного позову ОСОБА_1 , рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі №420/8388/20: адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністра соціальної політики України Лазебної Марини Володимирівни про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задоволено частково; визнано протиправними дії міністра соціальної політики України Лазебної Марини Володимирівни щодо не розгляду скарг ОСОБА_1 від 27.06.2020 року та від 03.08.2020 року; зобов`язано міністра соціальної політики України Лазебну Марину Володимирівну розглянути скаргу ОСОБА_1 від 27.06.2020 року у відповідності з Законом України «Про звернення громадян» з урахування висновків суду; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, звертаючись із цим позовом вказував в тому числі на те, що відповідач зокрема ухиляється від виконання рішення судів, зокрема рішення суду у справі №420/8388/20 за позовом ОСОБА_1 , на скарги належним чином не реагує.

Тобто, в частині позовних вимог ОСОБА_1 з приводу визнання протиправними дій відповідача щодо нехтування та не виконання рішень судів, щодо дій вчинених відповідачем на виконання рішення суду, тощо, фактично предметом спору справі є саме невиконання/неналежне виконання органом державної влади Міністром соціальної політики України судового рішення у справі № 420/8388/20.

При цьому, як вірно звернув увагу у своїй ухвалі суд першої інстанції, відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З вищезазначених законодавчих норм слідує, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.

Подібна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а та 16 лютого 2019 року у справі № 816/2016/17.

Статтею 382 КАС України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2019 року у справі №802/1933/18-а звернув увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі.

При цьому, наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

За приписами частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Колегія суддів у спірних правовідносинах в частині позовних вимог що стосуються дій відповідача, вчинених/невчинених на виконання судового рішення у іншій справі, - не вбачає обставин, які ускладнюють виконання судового рішення та доходить висновку про наявність у спірних правовідносинах у наведеній частині позовних вимог ОСОБА_1 обставин, з якими ст. 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Слід також врахувати і те, що ухвалення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого у іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

За вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, на що цілком обґрунтовано звернув увагу суд попередньої інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів звертає увагу, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Таким чином, якщо ОСОБА_1 вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року у справі № 420/8388/20, то останній може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Правова позиція суду першої інстанції з якою погоджується й апеляційний суд узгоджується з висловленою Верховним судом правовою позицією, зокрема у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15, від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а, від 21 серпня 2019 року у справі №295/13613/16, від 22 серпня 2019 року у справі №522/10140/17 та від 21 листопада 2019 року у справі № 802/1933/18-а, тощо.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

До того ж, як цілком обґрунтовано було звернуто увагу судом першої інстанції, позивач у позовній заяві просив суд окрім іншого, зобов`язати відповідача надати відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 27.06.2020 р. з урахуванням висновків суду.

В свою ж чергу така позовна вимога була предметом розгляду іншої справи, а саме №420/8388/20.

23.11.2020р. у справі № 420/8388/20 Одеським окружним адміністративним судом було ухвалено рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до міністра соціальної політики України Лазебної Марини Володимирівни про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправними дії міністра соціальної політики України Лазебної Марини Володимирівни щодо не розгляду скарг ОСОБА_1 від 27.06.2020 року та від 03.08.2020року.

Зобов`язано міністра соціальної політики України Лазебної Марини Володимирівни розглянути скаргу ОСОБА_1 від 27.06.2020 року у відповідності з Законом України «Про звернення громадян» з урахування висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначене судове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.11.2020р. по справі №420/8388/20 набрало законної сили 12.01.2021р.

Отже у спорі між ОСОБА_1 та Міністром соціальної політики України з приводу розгляду скарги ОСОБА_1 від 27.06.2020р. є таке, що набрало законної сили, рішення суду.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч.1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Як встановлено ч.6 ст.171 КАС України, в разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З огляду на встановлені спірні обставини справи та наведені правові норми, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку наявні підстави для відмови у відкритті провадження у даній справі, оскільки вимоги, заявлені ОСОБА_1 у межах даної справи не підлягають розгляду в окремому провадженні та мають ознаки обставин, з якими ст. 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Доводи апеляційної скарги у цій частині є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Водночас, що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача спростувати свої зухвало-ганебні висновки, викладені у листі від 26.08.2021 р. щодо неможливості виконати рішення суду, як таке що суперечить здоровому глузду та зобов`язати відповідача спростувати викладену у своєму листі від 26.08.2021 р. до ОСОБА_1 недостовірну інформацію, то зазначені вимоги безпосередньо не стосуються способу та порядку виконання судового рішення у справі № 420/8388/20.

Вказаний лист не є таким, що прийнятий безпосередньо на виконання та з метою виконання судового рішення № 420/8388/20, не може вважатись способом його виконання відповідачем, тощо.

Окрім того, в рамках розгляду справи №420/8388/20 оцінка висновків, викладених у листі від 26.08.2021 р. не надавалась, вказаний лист було надано на запити ОСОБА_1 направлені до відповідача уже після прийняття рішення у згаданій вище справі №420/8388/20, які в свою чергу також не були предметом розгляду справи №420/8388/20 та не досліджувались судом у межах її розгляду.

Відтак, у цій частині позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі, оскільки ці позовні вимоги є новими, та не можуть бути розглянуті через застосування ст.ст. 382, 383 КАС України у площині судового рішення по справі № 420/8388/20.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Зазначена норма гарантує «право на суд», одним з елементів якого є право на доступ до суду, тобто право ініціювати судовий розгляд цивільної справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але тільки таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п.1 ст.6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

За приписами ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 312, п.4 ч. 1 ст. 320 КАС України, апеляційна скарга в частині пунктів позовної заяви щодо: зобов`язання відповідача спростувати свої зухвало-ганебні висновки, викладені у листі від 26.08.2021 р. щодо неможливості виконати рішення суду, як таке що суперечить здоровому глузду та зобов`язати відповідача спростувати викладену у своєму листі від 26.08.2021 р. до ОСОБА_1 недостовірну інформацію, має бути задоволена, ухвала суду першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження щодо розгляду зазначених позовних вимог має бути скасована, а справа у цій частині направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 310, 315, 320, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року по справі № 420/17771/21 скасувати в частині відмови у відкритті провадження щодо пунктів 3 (три) та 6 (шість) позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 року у справі № 420/17771/21 залишити без змін.

Справу у скасованій частині направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено та підписано 19 листопада 2021 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.