Справа № 264/5453/21
Суддя: Штифорук О. В.
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/5453/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2021 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Штифорук О.В., при секретарі Сороки С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2021 року за допомогою засобів поштового зв`язку представник позивача адвокат Мироненко О.В., що діє на підставі договору про надання правової допомоги, звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Вважає, що порушення ПДР України позивачем ОСОБА_1 допущено не було та відповідач не вжив всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини справи, що мали значення для вирішення її в точній відповідності з законом, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту порушених прав позивача ОСОБА_1 , просить скасувати постанову серії ЕАО № 4540026 від 25 липня 2021 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позову посилається на те, що 25 липня 2021 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «Renault Magnum», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і рухаючись по вул. Запорізьке шосе (Володарське), 90 км, м. Маріуполя Донецької області, на перехресті з вул. Старокримське шосе м. Маріуполя на блокпосту був зупинений співробітниками патурльної поліції та здійснив зупинку у дозволеному для цього місці. Після перевірки документів, працівники патрульної поліції повідомили, що він ніби-то порушує правила проїзду автодоріг в умовах підвищеного темпертатурного режиму, та заборонили йому продовжувати рух в напрямку м. Маріуполя. Перед його автомобілем знаходився автомобіль ОСОБА_2 , перед яким працівники поліції встановили засоби примусової зупинки транспортного засобу типу «Кактус», що унеможливило рух його автомобіля. Він був вимушений звернутись до служби «102» із повідомленням. В цей час до нього підійшов капітан поліції ОСОБА_3 і звинуватив його в тому, що він здійснив зупинку на смузі для руху транспортних засобів, чим змусив інших учасників дорожнього руху виїхати на зустрічну смугу, чим порушив Правила дорожнього руху. Будь-які заперечення з його боку не приймалися, після чого інспектором було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. При цьому, відеозапис його правопорушення йому наданий не був. Жодних інших доказів того, що він порушив п. 15.9 ПДР України, інспектор поліції не надав. Із вказаною постановою позивач не погоджується, оскільки відповідачем не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Також у оскаржуваній постанові від 25 липня 2021 року, у порушення ст. 283 КУпАП, не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис та не проведені заміри відстані на місці вчинення правопорушення. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення без зазначення у постанові технічних засобів, а також за відсутністю будь-яких інших доказів, які б свідчили про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. У зв`язку із цим, вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена необґрунтовано з порушенням вимог діючого законодавства України, не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню.

26 жовтня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Стверджує, що уповноваженим працівником поліції правильно оцінено обставини справи та винесено обґрунтовану постанову про накладення адміністративного стягнення щодо позивача, при цьому оптичний диск з відеозаписом правопорушення до матеріалів справи не долучений.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мироненко О.В. про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у судове засідання не з`явились. При цьому, представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 , сповіщений про час та дату розгляду справи, до зали суду не з`явився, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 КАС України не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, заперечення, об`єктивно оцінивши всі наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено що, 25 липня 2021 року посадова особа, а саме УПП в Донецькій області ком. роти капітан поліції Деркач Євген Вікторович 4 бат. 4 рота виніс постанову, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що 25.07.2021 року о 20 год.54 хв. вказаною посадовою особою зафіксовано порушення правил зупинки транспортного засобу марки «Renault Magnum», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 рухався по вул. шосе Володарське (Запорізьке), 90 км, в м. Маріуполі Донецької області та здійснив стоянку транспортного засобу на смузі для руху транспортних засобів, чим змусив інших учасників дорожнього руху виїхати на зустрічну смугу, за що передбачена відповідальність згідно з ч.3 ст. 122 КУпАП.

Вимоги пункту 15.9 ПДР України встановлюють, що зупинка забороняється:

а) на залізничних переїздах;

б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);

в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях;

г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;

ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м;

е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;

є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють;

ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;

з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки;

и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач в своєму адміністративному позові вказав, постанова посадовою особою відповідача винесена з порушенням його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою і незаконною та підлягає скасуванню, оскільки вказаною особою не наведено жодного доказу, що могли б свідчити про порушення ПДР України.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАПособа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цьогоЗакону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17, працівник поліції має належним чином задокументувати та довести належними і допустимими доказами факт порушення водієм ПДР, яке пред`являлось водію перед прийняттям оскаржуваної постанови.

Позивачем заперечується факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, при цьому представником відповідача докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення у постанові про притягнення позивача до відповідальності не зазначені та відеозапису вчиненого адміністративного правопорушення суду не представлено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті`встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Також суд звертає увагу, що жоден підпункт пункту 15.9. ПДР України не містить заборони стоянки на смузі для руху транспортних засобів, чим змушено інших учасників виїжджати на зустрічну смугу, як зазначено в оскаржуваній постанові.

Також суд звертає увагу, що оскаржувана постанова взагалі не містить посилання на будь-який підпункт пункту 15.9. ПДР України, тому взагалі не зрозуміло за які саме дії позивач притягнутий до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, тому постанову серії ЕАО № 4540026 від 25.07.2021 року, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП слід скасувати, а провадження по справі - закрити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 122, 251, 268, 283-284, 288 КУпАП, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАО № 4540026 від 25 липня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.122 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Штифорук