Справа № 120/2101/20-а
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 120/2101/20-а

адміністративне провадження № К/9901/32232/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 120/2101/20-а

за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за касаційною скаргою Вінницької обласної прокуратури

на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Гонтарука В. М., суддів: Курка О.П., Білої Л.М.,

УСТАНОВИВ:

Суть спору

1. У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Вінницької обласної прокуратури (далі - відповідач 1), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 2), де просила:

1.1. визнати протиправними та скасувати рішення першої кадрової комісії з атестації регіональних прокуратур № 87 від 02 квітня 2020 року про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації;

1.2. визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Вінницької області № 399к від 28 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу інформаційних технологій прокуратури Вінницької області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 28 квітня 2020 року;

1.3. поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційних технологій прокуратури Вінницької області та органах прокуратури з 29 квітня 2020 року. У разі створення нової структури на час постановлення рішення - поновити на аналогічній або альтернативній посаді;

1.4. визнати недійсним запис № 15 від 28 квітня 2020 року про звільнення з займаної посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», зроблений на підставі наказу прокурора Вінницької області від 28 квітня 2020 року у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;

1.5. стягнути з прокуратури Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 29 квітня 2020 року по дату фактичного поновлення на посаді;

1.6. допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та органах прокуратури та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

3. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

4. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі № 120/2101/20-а до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі № 3/116(20) за поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ.

5. Постановою Верховного Суду від 27 травня 2021 року касаційну скаргу Вінницької обласної прокуратури задоволено. Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року скасовано, а справу №120/2101/20-а направлено до Сьомого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

6. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі № 640/20211/19 задоволено. Зупинено апеляційне провадження у справі №120/2101/20-а до набрання законної сили рішення у справі № 640/20211/19.

7. Зупиняючи провадження в справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що цю справу неможливо розглянути до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 640/20211/19, оскільки предметом оскарження у зазначеній справі є часткове або повне визнання протиправним та скасування Наказу Генеральної прокуратури України №221 від 03 жовтня 2019 року, яким затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції

8. 30 серпня 2021 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга Вінницької обласної прокуратури, у якій скаржник просить скасувати ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

9. У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що позивачка проходила атестацію відповідно до Порядку №221 та за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрала 60 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту (70 балів). Скаржник наголошує на тому, що рішення у справі №640/20211/19 стосовно розширення, передбаченого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», предмету атестації на підставі Порядку №221, а саме: включення до атестації нового етапу-оцінки загальних здібностей, не вплине на права і обов`язки позивачки, яка неуспішно пройшла атестацію, а також на законність прийнятого у цій справі рішення на підставі наявних доказів.

9.1. Скаржник зауважує, що у справі № 640/20211/19 та цій справі правовідносини не є подібними, а отже, рішення, яке буде прийняте, не впливає на результат розгляду цієї справи, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність зупинення провадження в справі.

9.2. Крім того, позовні вимоги у вказаних вище справах також не є тотожними, оскільки оскаржувані накази про звільнення позивачки носять індивідуальний характер та є актом індивідуальної дії і містять окремі обставини.

9.3. Таким чином, на думку відповідача 1, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 236, 242 КАС України, застосування яких призвели до неправильного вирішення питання у справі, що у силу частини першої статті 353 КАС України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

10. 31 березня 2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.

11. Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

12. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 17 листопада 2021 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 345 КАС України.

Позиція інших учасників справи.

13. Позивачка отримала ухвалу Верховного Суду про відкриття касаційного провадження 27 вересня 2021 року, а Офіс Генерального прокурора - 23 вересня 2021 року, водночас правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанцій в касаційному порядку.

Оцінка висновків суду апеляційної інстанції, рішення яке переглядається, та аргументів учасників справи.

14. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, виходить з такого.

15. Відповідно до ухвали Верховного Суду від 20 вересня 2021 року касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема щодо неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 640/20211/19, що є підставою касаційного оскарження згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України.

16. За правилом пункту 3 частини першої статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

17. У спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, пов`язаних із реалізацією Закону України від 19 вересня 2019 року №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-IX), зупинення провадження в адміністративних справах до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі може бути визнано необхідним за умов дійсної пов`язаності потенційного результату розгляду цього питання із фактичними обставинами адміністративної справи та належного обґрунтування судом необхідності такого зупинення.

18. Водночас, вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі, суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував наявності зв`язку між очікуваним судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва за наслідками розгляду справи № 640/20211/19 і предметом цього спору. До того ж, у достатній мірі не конкретизував, в чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи без попереднього вирішення зазначеної справи та не відобразив відповідні висновки у своїй ухвалі.

19. Фактично підставою для зупинення стало те, що у позиції позивачки є посилання на те, що вона проходила атестацію відповідно до вимог Порядку № 221, який оскаржується у адміністративній справі № 640/20211/19. Однак, у чому полягає потреба зупинення провадження та її взаємозв`язок зі спірними правовідносинами, судом належним чином не обґрунтовано.

20. Верховний Суд зауважує, що у розглядуваному випадку відсутня об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення №640/20211/19, з огляду на те, що Порядок №221 наразі є чинним та регулює чіткі правила поведінки для визначеного кола осіб, а посилання суду апеляційної інстанції на гіпотетичність визнання його протиправним та нечинним не містить під собою правового підґрунтя.

21. Крім того, суд звертає увагу на положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція), відповідно до якого, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

22. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав-учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами упродовж розумного строку.

23. Практика Європейського суду з прав людини з цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких: складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо.

24. Не вдаючись до детального аналізу практики Європейського суду з прав людини з питання, що розглядається, Верховний Суд ураховує висновки цього суду про те, що трудові спори за своєю природою вимагають оперативного вирішення, ураховуючи значимість цього питання для зацікавленої особи, яка через звільнення втрачає засоби для існування.

25. Отже, тривале зволікання судами з розглядом трудових спорів, різновидом яких є спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, ставить під загрозу дотримання з боку України пункту 1 статті 6 Конвенції.

26. Аналогічний висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №826/25204/15 та постанові Верховного Суду від 7 квітня 2021 року у справі №200/5251/20-а.

27. Окремо слід зазначити, що зупинення провадження у справі щодо проходження публічної служби покладає на обох сторін надмірний тягар правової невизначеності.

28. Так, орган, з якого звільнено особу, не може прийняти на цю посаду іншу особу з огляду на можливість поновлення на цій посаді попереднього працівника, а особа, яку звільнено, не розуміє перспективи свого подальшого проходження публічної служби та потреби у працевлаштуванні.

29. У зв`язку з цим, для даної категорії справ законодавством встановлено стислі процесуальні строки з метою своєчасного та оперативного розгляду: місячний строк для звернення до суду замість загального шестимісячного; віднесено такі справи до справ незначної складності зі зменшеними строками розгляду.

30. Таким чином, невиправдане зупинення провадження у справах даної категорії є неприпустимим та не відповідає завданням адміністративного судочинства.

31. Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/20211/19 щодо вирішення питання про часткове або повне визнання протиправним та скасування Порядку №221.

32. Оскаржувана ухвала не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі, як в частині об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням у зазначених справах, так і в частині того, що зібрані у даній справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, що суперечить приписам пункту 3 частини першої статті 236 КАС України.

33. Отже, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

34. Відповідно до частин першої та четвертої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

35. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.

36. За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду та направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат.

37. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Вінницької обласної прокуратури задовольнити.

2. Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року скасувати, а справу №120/2101/20-а направити до Сьомого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк В.М. Соколов