Справа № 640/28727/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Собківа Я.М., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року, -

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Державного бюро розслідувань (далі - відповідач, ДБР), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 30 жовтня 2020 року про звільнення його з посади першого заступника директора Державного бюро розслідувань, поновити на цій посаді та стягнути середній заробіток за вимушений прогул з 02 листопада 2020 року до дня поновлення на посаді.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказ про його звільнення є незаконним, немотивованим та прийнятий з порушенням принципів верховенства права та правової визначеності.

Зауважує, що припинення його повноважень не ґрунтується на підставах, визначених частиною 4 статті 10 Закону України «Про Державне бюро розслідувань». На момент вступу на службу він припинив свою адвокатську діяльність, тому приватний інтерес у нього відсутній, а отже, ані потенційного, ані реального конфлікту інтересів у нього не має.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що т.в.о. директора ДБР Венедіктовою І.В. та ОСОБА_2 , на виконання вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», вжито заходів для запобігання можливого конфлікту інтересів у нього шляхом позбавлення будь-яких повноважень щодо впливу на хід та результати досудового розслідування у кримінальних справах з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами в 2013-2014 роках, у тому числі в яких він чи адвокати адвокатського об`єднання «Авер Лєкс» приймали чи приймають участь в якості учасників кримінального провадження. Наголошує, що відповідач всупереч вимогам законодавства не запропонував йому вакантної посади.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з урахуванням норм Законів України «Про Державне бюро розслідувань» та «Про запобігання корупції». Оскільки позивач не погодився врегулювати конфлікт інтересів шляхом переведення на іншу посаду, рішення про його звільнення є правомірним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу пітрібно задовольнити частково, а рішення суду - змінити, з таких підстав.

Судом установлено, що наказом тимчасово виконуючої обов`язки директора Державного бюро розслідувань від 16 січня 2020 року № 55-ос Венедіктовою І.В. , позивача як переможця конкурсу призначено на посаду першого заступника директора ДБР.

Рапортом від 17 січня 2020 року ОСОБА_1 повідомив т.в.о. Директора Державного бюро розслідувань про те, що з 07 липня 2017 року по 28 грудня 2019 року він, як адвокат (захисник), надавав професійну правничу допомогу у кримінальних провадженнях, які розслідувались та розслідуються органами ДБР, зокрема, здійснював захист підозрюваних, подавав скарги, заяви, клопотання, приймав участь у слідчих/процесуальних діях, тощо. Зазначив, що на цей час слідчими ДБР розслідуються також кримінальні провадження, у яких він був заявником, свідком або потерпілим, адвокатом підозрюваних, заявників, свідків, потерпілих, цивільних позивачів та відповідачів. До 28 грудня 2019 року він працював в адвокатському об`єднанні «АВЕР ЛЄКС», адвокати якого приймали участь у кримінальних провадженнях, які розслідуються органами ДБР, як адвокати, захисники, заявники, потерпілі, свідки, адвокати заявників, потерпілих, цивільних позивачів або цивільних відповідачів, свідків. У зв`язку із цим, при здійсненні повноважень першого заступника директора Державного бюро розслідувань можуть виникати умови для потенційного або реального конфлікту інтересів. З метою уникнення потенційного/реального конфлікту інтересів, відповідно до статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», просив прийняти рішення із врегулювання цього конфлікту шляхом усунення його від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті щодо певних кримінальних проваджень (18 штук), обмежити доступ до інформації щодо цих кримінальних проваджень, а також щодо кримінальних проваджень, які будуть надходити до Державного бюро розслідувань, участь у яких приймають адвокати AO «АВЕР ЛЄКС», як заявники, свідки або потерпілі, цивільні позивачі чи відповідачі, обвинувачені, підозрювані, адвокати підозрюваних, обвинувачених, заявників, свідків, потерпілих, цивільних позивачів та відповідачів, або як особи, що мають приватний інтерес у вирішенні таких кримінальних проваджень.

20 січня 2020 року позивач звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції з листом про надання роз`яснення щодо наявності/відсутності в нього конфлікту інтересів.

Листом Національне агентство з питань запобігання корупції від 03 лютого 2020 року повідомило позивача про недостатність наданої інформації для констатації наявності/відсутності конфлікту інтересів в описаній у зверненні ситуації.

Листом від 04 лютого 2020 року Національне агентство з питань запобігання корупції звернулося до ДБР із запитом про надання документів для здійснення моніторингу та контролю за дотриманням вимог Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності першого заступника директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_1

Позивач листом від 11 лютого 2020 року повторно звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції про надання роз`яснення щодо наявності/відсутності в нього конфлікту інтересів під час виконання посадових обов`язків.

У відповідь Національне агентство з питань запобігання корупції повідомило позивача про неможливість надання підтвердження про відсутність у нього конфлікту інтересів у зв`язку з ненаданням витребуваних документів.

01 липня 2020 року позивач проінформував в.о. директора ДБР про наявність у провадженні слідчих ДБР кримінальних проваджень, у яких він, у тому числі, був захисником.

Відповідно до наказу в.о. директора ДБР від 02 липня 2020 року №308 позивача усунено від виконання завдань, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті з питань, що становлять його приватний інтерес.

17 липня 2020 року позивач в порядку ротації приступив до виконання повноважень директора ДБР, у зв`язку з чим повідомив про наявність конфлікту інтересів керівника Управління внутрішнього контролю та керівника Управління забезпечення особистої безпеки та відмовився від виконання повноважень директора Державного бюро розслідувань.

Службовою запискою керівника Управління внутрішнього контролю Чобітка Б.П. від 20 липня 2020 року питання щодо можливості відмови позивача від виконання повноважень директора ДБР винесено на колегію ДБР.

Рішенням колегії ДБР від 20 липня 2020 року № 13 рекомендовано заступнику директора ДБР ОСОБА_2 приступити до виконання повноважень директора.

На виконання цього рішення до виконання повноважень директора приступив ОСОБА_2

01 вересня 2020 року сторонами спору укладено контракт про прийняття ОСОБА_1 на службу до ДБР строком на 10 років.

Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) за результатами здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності позивача проінформувало Комітет Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності про наявність у позивача конфлікту інтересів, який має постійний характер, та зазначило про необхідність вирішення питання щодо усунення порушень Закону України «Про запобігання корупції».

Листом Комітет Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності від 25 вересня 2020 року повідомив ДБР про необхідність вжити заходи щодо усунення порушень і врегулювати конфлікт інтересів у діяльності позивача.

02 та 27 жовтня 2020 року керівник Управління внутрішнього контролю ДБР повідомив НАЗК про вжиті відповідачем заходи щодо врегулювання конфлікту інтересів шляхом усунення позивача від виконання завдань, вчинення дій, прийняття рішень чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів.

У відповіді від 03 листопада 2020 року НАЗК продовжувало наполягати на наявності в позивача конфлікта інтересів, який є постійним, з огляду на доступ останнього до даних про кримінальні провадження, які розслідуються слідчими органів Державного бюро розслідувань (центрального апарату та територіальних підрозділів), а отже, може переглядати відомості, у тому числі які становлять його приватний інтерес. НАЗК наголосило, що обраний відповідачем спосіб з урегулювання конфлікту інтересів у діяльності позивача не відповідає вимогам закону. Натомість належними заходами його врегулювання є: перегляд обсягу службових повноважень із застосуванням зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняттям рішень (застосування заходу буде неефективним в силу положень частин 1 та 4 статті 12 Закону України «Про запобігання корупції»), переведення на іншу посаду, звільнення.

Наказом ДБР від 30 жовтня 2020 року № 658-ос, в порядку врегулювання конфлікту інтересів в діяльності позивача, останнього звільнено з посади першого заступника директора ДБР з 02 листопада 2020 року, про що листом від 02 листопада 2020 року проінформовано НАЗК.

Уважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача на підставі положень частини 2 статті 34 Закону України «Про запобігання корупції» здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року №794-VIII (далі - Закон України № 794-VIII) закріплено, що Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Згідно із частиною 1 статті 2 цього Закону, ДБР у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх основі.

Приписами статті 5 Закону України №794-VIII визначено, що ДБР вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування:

1) злочинів, вчинених службовими особами, які займають особливо відповідальне становище відповідно до 1 статті 9 Закону України «Про державну службу», особами, посади яких віднесено до 1 - 3 категорій посад державної служби, суддями та працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України;

2) злочинів, вчинених службовими особами Національного антикорупційного бюро України, заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури або іншими прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності детективів підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України;

3) злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військових злочинів), крім злочинів, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України.

Частиною 1 статті 10 Закону України №794-VIII встановлено, що керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який частину своїх повноважень реалізує спільно із першим заступником директора Державного бюро розслідувань і заступником Директора Державного бюро розслідувань відповідно до частини 2 статті 12 цього Закону.

Відповідно до положень частини 3 статті 10, частин 2 та 3 статті 15 Закону України №794-VIII, на першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, крім обмежень та вимог, встановлених цим Законом, поширюються також обмеження та вимоги, встановлені Законом України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закону України № 1700-VII). Працівники Державного бюро розслідувань зобов`язані вживати заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України № 1700-VII.

Відповідно до положень підпунктів «д» та «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України № 1700-VII, посада першого заступника директора ДБР відноситься до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону.

Згідно із статтею 28 Закону України № 1700-VII особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Безпосередній керівник особи або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади протягом двох робочих днів після отримання повідомлення про наявність у підлеглої йому особи реального чи потенційного конфлікту інтересів приймає рішення щодо врегулювання конфлікту інтересів, про що повідомляє відповідну особу.

НАЗК у випадку одержання від особи повідомлення про наявність у неї реального, потенційного конфлікту інтересів упродовж семи робочих днів роз`яснює такій особі порядок її дій щодо врегулювання конфлікту інтересів.

Безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов`язана звернутися за роз`ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у розділі V Закону України № 1700-VII.

Заходи зовнішнього та самостійного врегулювання конфлікту інтересів передбачені статтями 29 - 34 Закону України № 1700-VII.

Так, відповідно до статті 29 Закону України № 1700-VII, зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом:

1) усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів;

2) застосування зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняття рішень;

3) обмеження доступу особи до певної інформації;

4) перегляду обсягу службових повноважень особи;

5) переведення особи на іншу посаду;

6) звільнення особи.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України № 1700-VII усунення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів здійснюється за рішенням керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, у випадках, якщо конфлікт інтересів не має постійного характеру та за умови можливості залучення до прийняття такого рішення або вчинення відповідних дій інших працівників відповідного органу, підприємства, установи, організації.

За приписами частини 1 статті 31 Закону України № 1700-VII обмеження доступу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи до певної інформації здійснюється за рішенням керівника органу або відповідного структурного підрозділу, в якому працює особа, у випадку, якщо конфлікт інтересів пов`язаний з таким доступом та має постійний характер, а також за можливості продовження належного виконання особою повноважень на посаді за умови такого обмеження і можливості доручення роботи з відповідною інформацією іншому працівнику органу, підприємства, установи, організації.

Згідно із частиною 1 статті 32 Закону України № 1700-VII перегляд обсягу службових повноважень особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи здійснюється за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації або відповідного структурного підрозділу, в якому працює особа, у разі, якщо конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер, пов`язаний з конкретним повноваженням особи, а також за можливості продовження належного виконання нею службових завдань у разі такого перегляду і можливості наділення відповідними повноваженнями іншого працівника.

Частиною 1 статті 33 Закону України № 1700-VII встановлено, що службові повноваження здійснюються особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняною до неї особи під зовнішнім контролем у разі, якщо усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів, обмеження її доступу до інформації чи перегляд її повноважень є неможливим та відсутні підстави для її переведення на іншу посаду або звільнення.

Частиною 1 статті 34 Закону України № 1700-VII визначено, що переведення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи на іншу посаду у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів здійснюється за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації у разі, якщо конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер і не може бути врегульований шляхом усунення такої особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті, обмеження її доступу до інформації, перегляду її повноважень та функцій, позбавлення приватного інтересу та за наявності вакантної посади, яка за своїми характеристиками відповідає особистим та професійним якостям особи.

Переведення на іншу посаду може здійснюватися лише за згодою особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи.

Згідно із частиною 2 цієї норми звільнення особи з займаної посади у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів здійснюється у разі, якщо реальний чи потенційний конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, у тому числі через відсутність її згоди на переведення або на позбавлення приватного інтересу.

У період перебування позивача на посаді першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, він належав до категорії осіб рядового та начальницького складу.

За частиною 6 статті 14 Закону України №794-VIII порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 9 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року № 743 (далі - Положення) передбачено, що на осіб рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюється дія вимог та обмежень, передбачених Законом України № 1700-VII.

Згідно з підпунктом 13 пункту 107 Положення контракт припиняється (розривається), а особи рядового та начальницького складу звільняються із служби в разі наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб.

Пунктом 112 Положення визначено, що контракт може бути розірвано достроково з ініціативи Державного бюро розслідувань і особу рядового чи начальницького складу може бути звільнено із служби у випадках, передбачених підпунктами 1 - 4, 6 і 8 - 13 пункту 107 і абзацом 1 пункту 109 цього Положення.

Відповідно до пункту 13 контракту про проходження служби у Державному бюро розслідувань, укладеного 01 вересня 2020 року між ДБР та ОСОБА_1 , цей контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи ДБР у разі наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб.

Отже, наведену підставу припинення служби в ДБР, у тому числі на спірній посаді, передбачено Законами України №1700-VII та №794-VIII, Положенням і контрактом, укладеним між сторонами.

Посилання позивача на те, що частина 4 статті 10 Закону України №794-VIII не містить такої підстави припинення повноважень першого заступника ДБР як наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки означену норму потрібно застосовувати разом із положеннями частини 3 цієї статті та частин 2 і 3 статті 13 Закону України №794-VIII, за якими на посаду першого заступника ДБР поширені додаткові обмеження та вимоги, у тому числі визначені Законом України №1700-VII.

Щодо доводів позивача про відсутність в нього конфлікту інтересів колегія суддів уважає за необхідне зауважити на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України № 1700-VII, приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях; реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Згідно з матеріалами справи позивач, з метою уникнення потенційного/реального конфлікту інтересів, самостійно просив відповідача прийняти рішення із його врегулювання, неодноразово звертався до Національного агентства з питань запобігання корупції за відповідними роз`ясненням.

З 01 липня 2020 року набув чинності розділ І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким змінено редакцію пункту 8 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України та до переліку осіб, що є керівниками органу досудового розслідування, віднесено посаду першого заступника Директора ДБР, яку обіймав позивач, а повноваження керівника органу досудового розслідування дають змогу здійснювати безпосередній вплив на хід досудового розслідування в кримінальних провадженнях.

НАЗК проінформувало Комітет Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності про наявність у ОСОБА_1 конфлікту інтересів, який має постійний характер, та наголосило про необхідність вирішення питання щодо усунення порушень Закону України № 1700-VII відповідно до положень розділу V цього Закону.

Листом Комітет Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності від 25 вересня 2020 року означену вимогу НАЗК скерував до ДБР для вжиття заходів щодо усунення порушень Закону України № 1700-VII та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності першого заступника Директора ДБР ОСОБА_1 .

Листом НАЗК роз`яснило ДБР, що конфлікт інтересів, про який йдеться, є постійним, ефективним способом врегулювання якого є переведення позивача на іншу посаду або звільнення.

Надаючи оцінку таким листам та роз`ясненням НАЗК, колегія суддів виходить з такого.

Пунктами 6 та 15 частини 1 статті 11 Закону України № 1700-VII закріплено, що до повноважень НАЗК, серед іншого, належать:

- здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб;

- надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, застосування інших положень цього Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів.

Отже, питання застосування законодавства з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави, віднесено законодавцем до дискреційних повноважень НАЗК, а тому не можуть бути оцінені судом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача про відсутність в нього конфлікту інтересів є безпідставними.

Здійснюючи оцінку спірного наказу в частині правильності обраного відповідачем заходу врегулювання конфлікту у вигляді звільнення, колегія суддів зауважує на таке.

Наведеними вище положеннями статті 34 Закону України №1700-VII закріплені умови, за наявності яких звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, з займаної посади у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів може бути проведено лише у разі, якщо такий конфлікт у її діяльності має постійний характер та не може бути врегульований в інший спосіб, у тому числі через відсутність її згоди на переведення на вакантну посаду, яка за своїми характеристиками відповідає особистим та професійним якостям особи.

Оцінюючи можливість врегулювання конфлікту інтересів в діяльності позивача шляхом переведення його на іншу посаду, колегія суддів приходить до висновку про відсутність такої змоги, оскільки вакантні на цей час посади були нижчими за ту, яку обіймав позивач, а тому за кваліфікаційними вимогами та критеріями придатності не відповідали особистим та професійним якостям позивача, високий рівень яких підтверджено за результатами перемоги останнього у конкурсі на зайняття посади першого заступника директора ДБР.

За таких обставин, ненадання відповідачем доказів на підтвердження виконання обов`язку щодо пропозиції позивачу іншої посади не спростовує правильність його висновку про необхідність прийняття рішення про звільнення позивача, оскільки можливість врегулювати конфлікт інтересів в його діяльності в інший спосіб у нього була відсутня.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позов не може бути задоволено з наведених вище підстав, у зв`язку з чим рішення місцевого суду підлягає відповідній зміні.

За приписами пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

У решті судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді Я.М. Собків

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 18 листопада 2021 року.)