Справа № 640/17129/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕНЗА ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕНЗА ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» звернулося до суду з позовом, в якому просило скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості від 01.06.2020 року №UA100000/2020/000251/2 та №UA100000/2020/000252/2.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

25 травня 2021 року позивачем подано заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕНЗА ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» судові витрати у розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби.

Не погоджуючись із додатковим рішення суду Київською митницею Держмитслужби подано апеляційну скаргу, у якій відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Апелянт наголошує, що дана справа є справою незначної складності, розгляд якої здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання. На переконання відповідача, розмір визначених позивачем судових витрат не відповідає складності справи, ціні позову та обсягу робіт, а справа не впливає на репутацію позивача та не має публічного інтересу, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписами статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу було надано: договір №6 про надання правової (правничої) допомоги від 12 червня 2020 року, відповідно до пункту 4.2.2 якого гонорар за надання допомоги в суді першої інстанції становить 30 000,00 грн. за одну справу в межах 20 годин роботи адвоката; платіжне доручення №57 від 12 серпня 2020 року на суму 30 000,00 грн.; акт №30 про приймання-передання виконаних робіт/наданих послуг від 31 серпня 2020 року.

Задовольняючи в повному обсязі заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції послався на висновок Верховного Суду, що викладений у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17, та зазначив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Однак, колегія суддів зауважує, що у зазначеній додатковій постанові Верховний Суд також зазначив, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Київською митницею Держмитслужби було подано до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, за змістом якого відповідач вказував, що гонорар за надану правову допомогу у розмірі 30 000,00 грн. є завищеним, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності та співмірності.

В свою чергу, суд попередньої інстанції не надав належної оцінки таким доводам та запереченням відповідача, та не оцінив заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу у розрізі положень частини 5 статті 134 та частини 9 статті 139 КАС України, обмежившись загальним висновком про те, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу є співмірним, обґрунтованим та фактично доведеним.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про співмірність та обґрунтованість заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з огляду на наступне.

Враховуючи висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 17 вересня 2021 року у справі № 826/1690/18, колегія суддів зазначає, що склад та розмір судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, документи, що свідчать про оплату експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Тобто, розмір відповідної суми має бути обґрунтованим, а також підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінюючи заявлені позивачем до відшкодування витрати колегія суддів враховує, що дана справа є справою незначної складності, розгляд якої відбувався в порядку у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, предмет спору у даній справі не є складним, містить лише два епізоди спірних правовідносин та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, відповідно до яких надання детального опису виконаних робіт (наданих послуг) не є обов`язковим, у випадку, якщо розмір гонорару, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

Разом з цим, в акті №30 приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 31 серпня 2020 року зазначено, що адвокатським об`єднанням надано правову допомогу, яка полягає у підготовці, направленні до суду позовної заяви, безпосередньому представництві в Окружному адміністративному суді міста Києва по справі №640/17129/20.

Так, з процесуальних документів, складених представником позивача, матеріали справи містять позовну заяву та заяву на виконання вимог ухвали суду.

В свою чергу, направлення до суду позовної заяви не може бути віднесено до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». А тому, витрати на направлення до суду позовної заяви не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 04 листопада 2019 року у справі №9901/264/19.

Стосовно безпосереднього представництва в суді колегія суддів зауважує, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що складення позовної заяви та заяви на виконання вимог ухвали суду в межах 20 годин роботи адвоката, враховуючи предмет даного спору, є явно неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Отже, на переконання колегії суддів, заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу є очевидно неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому суд апеляційної інстанції вважає, що на засадах справедливості на користь позивача підлягає стягненню 10 000,00 грн. в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Вказаний розмір витрат обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час супроводу даної справи у суді першої інстанції, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом розгляду даної справи.

За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при винесенні додаткового судового рішення не дослідив належним чином наявні у справі докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, не надав належну оцінку обставинам справи щодо понесених витрат, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нового рішення про часткове стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби задовольнити частково.

Додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕНЗА ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 23-Б; ) судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульв. Гавела Вацлава, 8-А; ).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко