Справа № 160/16533/21
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
14 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, з урахуванням уточнених позовних вимог від 17.09.2021 року, до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , як судді у відставці, у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці періоду проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 22.11.1962 року по 30.08.1965 рік; половини строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті з 01.09.1965 року по 30.06.1969 рік; роботу в органах Міністерства юстиції України з 30.06.1987 року по 10.04.1990 рік;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 22.11.1962 року по 30.08.1965 рік, половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті з 01.09.1965 року по 30.06.1969 рік, роботу в органах Міністерства юстиції України з 30.06.1987 року по 10.04.1990 рік;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 20.07.2021 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 , як судді у відставці, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 94% від суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області від 24.02.2020 року №Б-с-383, з урахуванням раніше здійснених виплат.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що Постановою Верховної Ради України №310-У від 02.11.2006 року, наказом Кіровського районного суду №30 «к» від 30.11.2006 року ОСОБА_1 звільнений у відставку з посади судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська у зв`язку із поданням останнім заяви про відставку.
Наказом №31 «Про встановлення щомісячного довічного грошового утримання» від 30.11.2006 року, виданим Головою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на підставі ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХІІ, постанови Верховної Ради України від 02.11.2006 року №310-У «Про звільнення суддів», позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання.
Станом на дату звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 78% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Вказаний розмір грошового утримання обчислений відповідачем на підставі частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Розрахунок розміру грошового утримання відповідач здійснив виходячи зі стажу роботи виключно на посадах судді, не включивши до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, час роботи позивача на посаді в органах Міністерства юстиції України; половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та період проходження строкової військової служби.
20 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням додаткового стажу роботи, який раніше помилково не був включений при розрахунку розміру грошового утримання.
Позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, пов`язаного із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді: часу роботи на посаді в органах Міністерства юстиції України; половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби, для визначення необхідного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, протиправними та необґрунтованими, у зв`язку із чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
22 вересня 2021 року на адресу відповідача надіслано ухвалу про відкриття провадження разом із копією позовної заяви з додатками.
30 вересня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримано копію позовної заяви з додатками, що підтверджується розпискою про отримання, яка міститься в матеріалах справи.
Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач відзив на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.
Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних силах СРСР з 22 листопада 1962 року по 30 серпня 1965 року, що документально підтверджується Військовим квитком серія НОМЕР_2 від 20 листопада 1962 року та записом у трудовій книжці за №6 "Расчитан по призову в советскую армию" наказ №470 від 17.11.1962 року.
ОСОБА_1 з 01 вересня 1965 року по 30 червня 1969 року навчався у Вищому навчальному закладі "Харківський юридичний університет", що документально підтверджується дипломом серії НОМЕР_3 від 30 червня 1969 року за спеціальністю "Правознавство" та записами у трудовій книжці за №7-8.
З 30 червня 1987 року по 04 жовтня 1990 року позивач працював на посаді старшого консультанта по судовій роботі відділу юстиції, що документально підтверджується записом у трудовій книжці за №15 наказ №46 від 29 червня 1987 року.
04 жовтня 1990 року позивач обраний суддею Кіровського районного суду м.Дніпропетровська, що документально підтверджується записом у трудовій книжці за №16 наказ №24 від 10 квітня 1990 року.
Постановою Верховної Ради України №310-V від 02.11.2006 року, наказом Кіровського районного суду м. Дніпропетровська №30 «к» від 30.11.2006 року, ОСОБА_1 звільнений у відставку з посади судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська у зв`язку із поданням останнім заяви про відставку.
Наказом №31 «Про встановлення щомісячного довічного грошового утримання» від 30.11.2006 року, виданим головою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на підставі ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХП, постанови Верховної Ради України від 02.11.2006 року №310-У «Про звільнення суддів», позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 78% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України від 24.02.2020 року №Б-с-383 суддівська винагорода для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 18.02.2020 року складає 139993,20 грн., у тому числі:
доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (5%) - 3783,60 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі 160/17034/20 від 15 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено та вирішено:

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 15.05.2020 року №0400-0306-8/28595, про відмову у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно із довідкою Територіального Управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області №Б-е-383 від 24.02.2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 гривень (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

20 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням додаткового стажу роботи, який раніше помилково не був включений при розрахунку розміру грошового утримання.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом №26168-22173/Ж-01/8-0400/21 від 04.08.2021 повідомило, що для зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби немає законних підстав.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, пов`язаного із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді: часу роботи на посаді в органах Міністерства юстиції України; половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби, для визначення необхідного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, протиправними та необґрунтованими, у зв`язку із чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України, статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

На момент перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII.

Судом встановлено та відповідачем визнано, що ОСОБА_1 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 78% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Вказаний розмір грошового утримання обчислений відповідачем на підставі частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції чинній до 28.03.2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 ч.4 статті 43 передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI (в редакції рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016) суддя, який вийшов у відставку має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 зазначено, що не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII в частині скасування з 01.06.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання призначається і нараховується відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як свідчать відомості трудової книжки, диплому, військового квитку та розрахунку стажу судді позивача, крім стажу роботи на посаді судді (34 роки 06 місяців 25 днів), ОСОБА_1 має також стаж роботи:

з 22 листопада 1962 року по 30 серпня 1965 року проходив строкову військову службу у Збройних силах СРСР, що документально підтверджується Військовим квитком серія НОМЕР_2 від 20 листопада 1962 року та записом у трудовій книжці за №6 "Расчитан по призову в советскую армию" наказ №470 від 17.11.1962 року (02 роки 09 місяців 08 днів);

з 01 вересня 1965 року по 30 червня 1969 року навчався у Вищому навчальному закладі "Харківський юридичний університет", що документально підтверджується дипломом серії НОМЕР_3 від 30 червня 1969 року за спеціальністю "Правознавство" та записами у трудовій книжці за №7-8 (половину строку навчання на денній формі навчання - 1 рік 11 місяців);

з 30 червня 1987 року по 10 квітня 1990 року працював на посаді старшого консультанта по судовій роботі відділу юстиції, що документально підтверджується записом у трудовій книжці за №15 наказ №46 від 29 червня 1987 року (02 роки 09 місяців 11 днів).

З урахуванням викладеного, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - позивача має обчислюватись не з 34 років стажу роботи виключно на посаді судді, а з 42 років стажу з урахуванням стажу (періодів роботи), а саме: роботи на посаді в органах Міністерства юстиції України; половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та період проходження строкової військової служби.

Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який має найвищу юридичну силу. Однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування.

Згідно частини 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Положеннями статті 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Право на відставку ОСОБА_1 з урахуванням половини строку навчання за денною формою підтверджується правовою позицією викладеній у постановах Вищої ради юстиції №2509/0/15-16 від 19 вересня 2016 року та №3107/0/15-16 від 08 грудня 2016 року.

При цьому Вища рада юстиції виходила з того, що відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 03 червня 2013 року №3-рп/2013.

Згідно рішення Конституційного Суду України №1-9/2015 від 13 травня 2015 року, Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини 1, 2 статті 8, частина 2 статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Згідно частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що Наказом №31 «Про встановлення щомісячного довічного грошового утримання» від 30.11.2006 року, виданим Головою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на підставі ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХІІ, постанови Верховної Ради України від 02.11.2006 року №310-V «Про звільнення суддів», позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання.

А отже, твердження відповідача, що на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, є помилковим.

Питання застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах вже вирішувалось Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.10.2019 року у справі №766/17221/16-а, 30.10.2019 року у справі №677/1482/17, від 12.09.2019 року у справі №235/7528/16-а, від 30.08.2019 року у справі №750/1280/17.

А тому, розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача має обчислюватись виходячи не з 34 років стажу, тобто роботи виключно на посадах судді, а з 42 років, до яких, окрім роботи на посадах судді, входить час роботи на посаді в органах Міністерства юстиції України; половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та календарний період проходження строкової військової служби, у зв`язку з чим розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці буде становити 94% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% (20 років роботи на посаді судді) + 44% (22 роки роботи на посаді судді понад 20 років х 2% грошового утримання судді).

З урахування викладеного та письмових доказів наявних у матеріалах справи, вбачається, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 , як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання, із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 22.11.1962 року по 30.08.1965 рік; половини строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті з 01.09.1965 року по 30.06.1969 рік; роботу в органах Міністерства юстиції України з 30.06.1987 року по 10.04.1990 рік, є протиправною.

А отже, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 22.11.1962 року по 30.08.1965 рік, половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті з 01.09.1965 року по 30.06.1969 рік, роботу в органах Міністерства юстиції України з 30.06.1987 року по 10.04.1990 рік.

У силу вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанцією АТ "Ощадбанк" №62633 від 10 вересня 2021 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , як судді у відставці, у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 22.11.1962 року по 30.08.1965 рік; половини строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті з 01.09.1965 року по 30.06.1969 рік; роботу в органах Міністерства юстиції України з 30.06.1987 року по 10.04.1990 рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 22.11.1962 року по 30.08.1965 рік, половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті з 01.09.1965 року по 30.06.1969 рік, роботу в органах Міністерства юстиції України з 30.06.1987 року по 10.04.1990 рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 20.07.2021 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 , як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 94% від суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області від 24.02.2020 року №Б-с-383, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник