Справа № 160/16456/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, -
13.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що податковий орган безпідставно нарахував земельний податок з фізичних осіб на земельну ділянку під будівлями та спорудами, що належали позивачу до 12.11.2019 року, оскільки вказана земельна ділянка не є сформованою, не має кадастрового номеру, не має площі, і в силу ст. 79-1 Земельного кодексу України не може бути об`єктом цивільних прав. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 20.10.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
12.10.2021 року від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на адресу суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому він не погоджується з позовними вимогами та вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 (платник) є власником нежитлового приміщення, загальною площею 251,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Керуючись п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010 року зі змінами та доповненнями та з урахуванням ст.269 та ст.270 ПКУ ОСОБА_1 сформовано податкові повідомлення рішення (форма Ф) щодо суми нарахованого податкового зобов`язання із земельного податку за 2018 - 2019рр. Вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, видані контролюючим органом за платежем «земельний податок з фізичних осіб, код 18010700» є правомірними, а відповідач у ході їх формування діяв на підставі, в межах за у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи наведене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 року відповідача зобов`язано надати протягом п`яти днів з дня отримання електронною поштою цієї ухвали належним чином завірені докази, а саме витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель за 2018 та 2019 роки.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18.03.2016 року був власником будівель і споруд, об`єктів житлової нерухомості, загальною площею 251,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу ? частки будівель та споруд №544, виданого 18.03.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
12.11.2019 року ОСОБА_1 вказані будівлі та споруди пожертвував Релігійній організації «Релігійна громада «Євангельська християнська церква «Божий ковчег», що підтверджується копією договору пожертви нерухомості, посвідченим 12.11.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. за №2306.
Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
У відповідності до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до п.п. 16.1.4.п. 16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За приписами пп. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 269 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
За визначенням пункту 271.1 статті 271 269 Податкового кодексу України України базою оподаткування є:
нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;
площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Згідно п.285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Щодо посилання позивача на несформованість земельної ділянки та відсутність кадастрового номеру, суд зазначає наступне.
Частиною першою пункту 286.1 статті 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
За загальним правилом, закріпленим у частині першій пункту 287.1 статті 287 ПК України, датою виникнення податкового обов`язку із справляння плати за землю власниками землі та землекористувачами є день виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 ПК).
Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст. 120 Земельного кодексу України і ст. 377 Цивільного кодексу України.
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Вказаними нормами встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
Із системного аналізу положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 ПК).
Таким чином, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 08.06.2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12.09.2017 року (справа №21-3078а16), Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 року (справа №819/1365/17), від 18.04.2019 року (справа №807/292/18), від 02.07.2019 року (справа №819/1365/17).
Таким чином, на усіх власників чи користувачів земельними ділянками покладається обов`язок із плати за землю, зокрема у вигляді земельного податку. При цьому у разі набуття права власності чи оренди на нерухоме майно обов`язок із сплати земельного податку або орендної плати покладається на власника/орендаря нерухомого майна, незалежно від факту оформлення права власності чи користування відповідною земельною ділянкою.
Отже, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою, а не із обставинами присвоєння такій земельній ділянці кадастрового номеру. При цьому згідно з пунктом 271. ст. 271 ПК України базою нарахування земельного податку є нормативна грошова оцінка земельної ділянки або її площа, у разі якщо нормативно-грошова оцінка не проведена.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 18.03.2016 року до 20.11.2019 року був власником будівель і споруд, об`єктів житлової нерухомості, загальною площею 251,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином позивач є суб`єктом, з якого справляється плата за землю у вигляді земельного податку, тому він повинен був сплачувати плату за землю у відповідності до ПК України.
Отже, у зв`язку з придбанням у власність позивачем нерухомого майна, до нього перейшов встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно.
Відтак, позивач є землекористувачем і є належним платником податку за землю.
Частиною 7 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки.
Відповідно до пункту 4 Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року № 1386, Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі: Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.
Застосовуючи вказані правові норми, суд дійшов висновку про те, що позивач є платником земельного податку. При цьому, його розмір має бути визначений із врахуванням площі під такими приміщеннями (їх частинами) та пропорційної частки прибудинкової території.
Перевіряючи правильність нарахування відповідачем розміру земельного податку за 2018 та 2019 роки за користування земельною ділянкою під нежитловим приміщенням, загальною площею 251,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.
1 034 251 - нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки;
1 034 251 - нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки;
Також, відповідач надав до суду детальний розрахунок визначення суми податку за землю, зазначивши, що враховуючи право користування земельною ділянкою, рішення Дніпропетровської міської ради про встановлення розміру плати за землю, контролюючим органом проведено нарахуванні земельного податку з фізичних осіб на 2018 та 2019 рр.
Розрахунок земельного податку за земельну ділянку площею 405.5 кв. м., обраховано наступним чином:
ЗП =S*БB*3K*CЛK*KФB, де
ЗП- сума земельного податку, (грн.);
БВ - базова вартість одного квадратного метра у 2018р. та у 2019р. (грн.);
ЗК- зональний коефіцієнт;
СЛК- сукупний локальний коефіцієнт;
КФВ-коефіцієнт функціонального використання, 3% - ставка податку за землю згідно рішення Дніпропетровської міської ради від 06.12.2017р. №13/27 (зі змінами та доповненнями);
ЗП = 405,5*581,21 *2,25* 1,03*2,56*3%.
Відповідно, сума земельного податку в 2018 р. та в 2019р. становить за рік:
41 947,38 грн. = (405,5*581,21*2,25*1,03*2,56)*3%.
Відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2021 року №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» ставка за землі житлової будови для фізичних осіб становить 3% нормативної грошової оцінки, що свідчить про правильність визначення відповідачем ставки податку за землю.
Однак, з аналізу наведених розрахунків вбачається, що відповідач здійснив розрахунок податку на землю, виходячи із площі землі 405,5 кв.м., тоді як згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта загальна площа будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 становить 251,6 кв.м.
Суд зазначає, що з метою встановлення площі земельної ділянки та нормативно-грошової оцінки, ухвалою суду від 15.11.2021 року відповідача зобов`язано надати протягом п`яти днів з дня отримання електронною поштою цієї ухвали належним чином завірені докази, а саме витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель за 2018 та 2019 роки.
Однак, відповідач надав до суду лише розрахунок розміру податку на землю, а витребувані судом докази до суду не надав та не зазначив з яких саме відомостей відповідачем було взято в розрахунок площу земельної ділянки 405,5 кв.м.
З огляду на ненадання відповідачем підтвердження того, що площа вищевказаної земельної ділянки була 405,5 кв.м. та враховуючи невідповідність розміру земельної ділянки, за яку визначено суму земельного податку з інформацією наявною в матеріалах справи, суд дійшов висновку про не доведення контролюючим органом на виконання процесуального обов`язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України, правомірності нарахованих позивачу сум земельного податку згідно з оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями.
При цьому, в ході розгляду даної справи судом було встановлено, що будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 251,6 кв.м. у володінні позивача перебували лише до 12.11.2019 року.
Відповідно до ст. 286.5 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося його право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
У разі якщо платник податків має у власності декілька земельних ділянок, щодо яких необхідно провести звірку даних, для її проведення такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу за місцем знаходження будь-якої з таких земельних ділянок.
Платники плати за землю мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельних ділянок для проведення звірки даних щодо:
розміру площ та кількості земельних ділянок, що перебувають у власності та/або користуванні платника податку;
права на користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 та 281.5 цієї статті;
розміру ставки земельного податку;
нарахованої суми плати за землю.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником плати за землю на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, а також у разі зміни розміру ставки плати за землю контролюючий орган (контролюючі органи) за місцем знаходження кожної із земельних ділянок проводить (проводять) протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає)/надсилають (вручають) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Отже, якщо перехід права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року відбувається після 1 липня поточного року, контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Тобто, контролюючий орган в даному випадку протиправно нарахував позивачу податок на землю за період з 01.11.2019 року по 31.12.2019 року. Докази направлення позивачу нового податкового повідомлення-рішення відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).
Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.
Відповідно до частини другої статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у сумі 2724,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Згідно ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 72-77, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна