Справа № 607/18963/21
Суддя: Гуменний П. П.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2021 Справа №607/18963/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Гуменного П.П.

секретаря с/з Бігун О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовною заявою представника позивача адвоката Шкільняка Бориса Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області (відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4767470 від 13 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., та закриття провадження у справі, -

з участю: представника позивача адвоката Шкільняка Б.М., -

В С Т А Н О В И В :

представник позивача адвокат Шкільняк Б.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача ГУНП в Тернопільській області (відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4767470 від 13 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., та закриття провадження у справі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є безпідставним, необґрунтованим та незаконним, а оскаржувана постанова базується лише на суб`єктивних припущеннях поліцейського. Поряд з наведеним просив поновити ОСОБА_1 строк на звернення з позовом до суду та стягнути на користь останнього з ГУНП в Тернопільській області 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовною заявою представника позивача адвоката Шкільняка Б.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області (відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4767470 від 13 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., та закриття провадження у справі.

10 листопада 2021 року на адресу суду представником відповідача скеровано письмовий відзив ГУ НП в Тернопільській області на позовну заяву, у якому просить відмовити ОСОБА_1 , в задоволенні позову. Додатково представник відповідача зазначає про те, що 13 вересня 2021 року поліцейським СРПП ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Касімовим В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №4767470, оскільки цього ж дня близько 15 год. в с. Мишковичі вул. Центральна керував автомобілем ВАЗ 21063 д.н.з НОМЕР_1 , у якого були відсутні бризковики, передбачені конструкцією тз. Чим порушив п.31.4.7е ПДР. На відеозаписі чітко встановлено факт порушення п.31.4.7е ПДР позивачем, а також сам позивач повідомляє працівників поліції про те, що зняв бризковики. Та погоджується із вказаним порушенням. При винесенні постанови позивач не висловлював жодних заперечень стосовно притягнення його до адміністративної відповідальності.

Стосовно позовної вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Тернопільській області в користь позивача понесених судових витрат, зазначено наступне. Розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Звертається увага на не співмірність ціни позову та сплаченої суми, оскільки за скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, за якою передбачено штраф в сумі 340 грн., позивач просить стягнути на правову допомогу 5000 грн., що є неспівмірним зі складністю справи та ціною позову. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ряд послуг, як-то: узгодження правової позиції, є дуже узагальненими та не дають можливості прослідкувати реальний об`єм виконаної роботи. Все це унеможливлює задоволення вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу. Крім того, відповідач не надав суду акту виконаних робіт з детальним описом проведених робіт адвокатом, та відсутня квитанція про оплату за правову допомогу, оскільки судом може бути відшкодовано лише реально понесені витрати. Відсутність вказаних доказів унеможливлює винесення рішення про стягнення з ГУНП витрат на правову допомогу. Також відсутній договір на підставі якого представник позивача представляє інтереси. Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно допустив порушення ПДР, оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно до об`єктивних обставин справи, тому позов до задоволення не підлягає.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, проте у відзиві на позов зазначила про те, що у зв`язку із зайнятістю по службі, просить справу слухати у відсутності представника ГУНП в Тернопільській області.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З постанови в справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4767470 від 13 вересня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_2 , 13 вересня 2021 року о 15 год. 06 хв. в с. Мишковичі, по вул. Центральна, у якого були відсутні задні брезковики, передбачені конструкцією транспортного засобу, чим порушив п.31.4.7.е ПДР України - керування транспортним засобом, у якого відсутні передбачені конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і брезковики, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити відхилення інших доказів.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно правового висновку, наданого Верховним Судом у постанові від 30 травня 2018 року в справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Диспозицією ч.1 ст.121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до п. 31.1. ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно з п. 31.4.7 «е» ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризко вики.

Отже, чинним законодавством заборонена експлуатація транспортних засобів, в яких відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики. Тобто, відсутність зокрема бризковиків зумовлює наявність правопорушення лише в разі, якщо останні передбачені конструкцією автомобіля. Аналогічна позиція наведена у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 204/476/21, а також у постанові Верховного суду від 20 лютого 2019 року у справі №524/9843/16-а.

Натомість, відповідач, вказуючи на порушення позивачем вимог п. 31.4.7 «е» ПДР України, в постанові про адміністративне правопорушення не зазначив на підставі чого інспектором патрульної поліції було встановлено, що конструкцією транспортного засобу ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач, дійсно передбачено наявність задніх бризковиків. Постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить жодних посилань на технічні характеристики автомобіля та складових його конструкції. Таким чином, відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення не досліджено повно та всебічно всі обставини справи, не оцінено пояснення позивача з приводу не вчинення ним адміністративного правопорушення.

Як вбачається з доказів, які надані представником відповідача до відзиву на позов, та які на її думку підтверджують вину позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, а саме відеозапису з нагрудних реєстраторів працівників поліції, а також відео з реєстратора поліцейського автомобіля, якими зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_2 , та розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо останнього, водночас в ході дослідження вказаних відеозаписів, судом встановлено те, що працівниками поліції не досліджувалися технічні характеристики транспортного засобу та складові його конструкції. При цьому в оскаржуваній постанові зазначено про те, що у транспортному засобі ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_2 , були відсутні задні брезковики, передбачені конструкцією транспортного засобу. Поряд з наведеним до матеріалів справи не долучено жодного документального підтвердження того, що конструкцією автомобіля ВАЗ 21063 передбачено наявність бризковиків.

Статтею 62 Конституції України закріплено те, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

Способи судового захисту порушених прав, свобод або законних інтересів осіб у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Відповідно до вимог частини 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову ОСОБА_1 , відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі, закриттю.

Крім того при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат судом береться до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 5 ст. 134 КУпАП розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження факту надання правничої допомоги ОСОБА_1 - адвокатом Шкільняк Б.М. долучено до позовної заяви лише ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1025388, що датований 20 жовтня 2021 року.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача звернула увагу суду на те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, є неспівмірним відносно даної категорії справ.

Стосовно позовних вимог в цій частині суд приходить до переконання про необхідність зазначити наступне.

Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI, пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При цьому також слід зазначити, що при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу судом також взято до уваги правовий висновок, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, де зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З наведених підстав, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Поряд з цим, слід відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Тернопільській області сплачений судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 121, 251, 289, 293 КУпАП, та керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов представника позивача адвоката Шкільняка Бориса Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області (відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4767470 від 13 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., та закриття провадження у справі - задовольнити частково, наведену постанову - скасувати та закрити провадження у справі.

Стягнути в користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області суму судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із адміністративним позовом до суду, що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: с. Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області.

Відповідач: ГУНП в Тернопільській області, адреса місцязнаходження: м. Тернопіль, вул. Валова, 11.

Головуючий Гуменний П.П.