Справа № 640/31711/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби, в якому просив:

- визнати визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної податкової служби щодо ненадання до органів Державної казначейської служби висновку щодо повернення на користь громадянина Республіки Молдова (податкового резидента Республіки Казахстан) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за заявами від 18.07.2019, 18.12.2019 та від 21.02.2020 надміру сплачених коштів.

- зобов`язати Офіс великих платників податків Державної податкової служби скласти та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві висновок про повернення громадянину Республіки Молдова (податкового резидента Республіки Казахстан) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за заявами від 18.07.2019, 18.12.2019 та від 21.02.2020 надміру сплачений податок на прибуток та військовий збір в загальній сумі 220 123,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на статтю 103 Податкового кодексу України та стверджує про наявність протиправної бездіяльності Відповідача, яка полягає у невиконанні ним передбачених статтею 103 Податкового кодексу України заходів та дій щодо повернення платнику надміру сплачених сум грошового зобов`язання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у позовній заяві, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є резидентом Республіки Казахстан з 02.02.2008 з присвоєнням індивідуального ідентифікаційного номера/бізнес ідентифікаційного номера (ІІН/БІН 18) згідно документів, що підтверджують резиденство від 20.03.2019 № 0030044, № 0030045, від 20.11.2019 № 0030293, № 0030294.

18.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Офісу ВПП ДФС із заявою про повернення суми надміру перерахованих податків в розмірі 80229,42 грн. за 2017-2018 роки на його відповідний рахунок.

Листом від 02.08.2019 №946/34/28-10-43-03-12 Відповідачем повідомлено Позивача, що з метою направлення запиту до АТ «Укрексімбанк» та для розкриття банківської таємниці у частині отримання відомостей про нарахований та виплачений у період з 2017 по 2018 роки ОСОБА_1 дохід запропоновано надати дозвіл фізичної особи - клієнта банку про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт у відповідності до порядку та меж розкриття банками інформації, що містить банківську таємницю, затверджених Постановою Правління Національного банку України.

05.09.2019 Позивачем подано до Відповідача листа б/н до якого додано заяву про надання згоди на розкриття банківської таємниці та прохання розглянути заяву про повернення надміру сплачених коштів, а також заяви про надання довідок про суми утриманого у 2017-2018 роках податку.

Надалі, 18.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до Відповідача із заявою про повернення суми надміру перерахованих податків в розмірі 86 901,92 грн. за 2015-2016 роки на відповідний рахунок.

Листом від 23.12.2019 Офіс ВПП ДПС повідомив ОСОБА_1 , що з метою перевірки відповідних даних у відповідності до пункту 103.12 статті 13 Податкового кодексу України та належного виконання покладених на контролюючий орган функцій буде направлено звернення до АТ «Укрексімбанк» щодо надання інформації про нарахований та виплачений у період з 2015 по 2016 роки ОСОБА_1 , дохід, у тому числі процентів з депозитного вкладу, а також утриманий з такого доходу податок банком у якості податкового агента. Також повідомлено, що на запит контролюючого органу від 18.09.2019 № 1794/10/28-10-43-03-11 від АТ «Укрексімбанк» відповідь не надходила.

21.02.2020 Позивачем до Відповідача подано заяву про повернення суми надміру утриманого податку у розмірі 52 992,58 грн. за 2019 рік.

Листом від 26.05.2020 № 567/14/28-10-43-03-12 Офіс ВПП ДПС повідомив Позивача про направлення відповідного запиту до Державної податкової служби України з метою встановлення законодавчих підстав для повернення йому сум надміру утриманих податків.

Також Відповідачем повідомлено Позивача, що розмір податкових зобов`язань, які були утримані (сплачені) банком з доходів ОСОБА_1 у 2017-2018 роках не відповідають тим, що зазначені у заяві про повернення надміру утриманих сум податку на доходи із джерелом їх походження з України.

Вважаючи бездіяльність Відповідача протиправною, а свої права порушеними, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем фактично обрано не належний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі по тексту - Податковий кодекс).

Зідно з пунктом 103.1 статті 103 Податкового кодексу застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Відповідно до пункту 103.11 статті 103 Податкового кодексу у разі якщо нерезидент вважає, що з його доходів було утримано суму податку, яка перевищує суму, належну до сплати відповідно до правил міжнародного договору України, розгляд питання про відшкодування різниці здійснюється на підставі подання до контролюючого органу за місцезнаходженням (місцем проживання) особи, яка виплатила доходи нерезидентові та утримала з них податок, заяви про повернення суми податку на доходи із джерелом їх походження з України.

Необхідні документи подаються нерезидентом або посадовою (уповноваженою) особою, яка повинна підтвердити свої повноваження відповідно до законодавства України.

Пунктом 103.12 статті 103 Податкового кодексу визначено, що контролюючий орган перевіряє відповідність даних, зазначених у заяві та підтвердних документах, фактичним даним та відповідному міжнародному договору України, а також факт перерахування до бюджету відповідних сум податку особою, яка виплатила доходи нерезидентові.

У разі підтвердження факту зайвого утримання сум податку контролюючий орган приймає рішення про повернення відповідної суми нерезидентові, копії якого надаються особі, яка під час виплати доходів нерезидентові утримала податок, та нерезидентові (уповноваженій особі). Висновок про повернення сум надміру сплаченого податку надсилається до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У разі відмови в поверненні суми податку контролюючий орган зобов`язаний надати нерезидентові (уповноваженій особі) обґрунтовану відповідь.

Згідно з пунктами 103.13-103.14 статті 103 Податкового кодексу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на підставі висновку контролюючого органу перераховує кошти у розмірі, визначеному у висновку, на рахунок особи, яка надміру утримала податок з доходів нерезидента.

Особа, яка здійснила виплату доходу нерезидентові, повертає йому різницю між сумою податку, яка була утримана, та сумою, належною до сплати відповідно до міжнародного договору України, після отримання копії рішення контролюючого органу про повернення суми надміру сплачених грошових зобов`язань або після зарахування коштів від відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Кошти, які за рішенням контролюючого органу повинні повертатись особі, яка зайво утримала податок з доходів нерезидента, можуть бути зараховані в рахунок сплати інших податкових зобов`язань такої особи за її письмовою заявою, яка подається під час розгляду заяви нерезидента про повернення надміру утриманих сум податку. У цьому разі висновок про повернення надміру сплаченої суми податку до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів не надсилається.

Отєже, питання повернення суми податку на доходи із джерелом їх походження з України врегульовано положеннями статтею 103 Податкового кодексу, зокрема щодо наявності у контролюючого органу обов`язку прийняти обґрунтоване рішення про повернення відповідної суми нерезидентові або про відмову у такому поверненні, з обгрунтуванням такої відмови.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що Офісом ВПП ДПС не прийнято рішення про повернення або відмову у поверненні Позивачу суми податку на доходи із джерелом їх походження з України, тобто не забезпечено в порядок та спосіб виконання положень статті 103 Податкового кодексу.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Насамперед, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з даного питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру»; п. 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства»; п. п. 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру»; п. 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії».

За таких обставин, прийняттю рішення за результами розгляду заяви Позивача повинна передувати визначена законом адміністративна процедура.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання вказаного органу виходить за межі завдань адміністративного судочинства та є втручанням у дискреційні повноваження.

У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення.

Частиною другою ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до абз.2 частини четвертої ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що належним способом захисту прав Позивача, є визнання протиправної бездіяльності Офісу великих платників податків Державної податкової служби щодо нерозгляду по суті заяв ОСОБА_1 від 18.07.2019, 18.12.2019 та від 21.02.2020 щодо повернення на його користь надміру сплачених коштів, та зобов`язання Офісу великих платників податків Державної податкової служби повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 18.07.2019, 18.12.2019 та від 21.02.2020 щодо повернення надміру перерахованих податків та прийняти відповідне рішення.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги останнього задовольнити.

Керуючись ст. ст. 9, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року - скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної податкової служби щодо нерозгляду по суті заяв ОСОБА_1 від 18.07.2019, 18.12.2019 та від 21.02.2020 щодо повернення на його користь надміру сплачених коштів.

Зобов`язати Офіс великих платників податків Державної податкової служби () повторно розглянути заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 18.07.2019, 18.12.2019 та від 21.02.2020 щодо повернення надміру перерахованих податків та прийняти відповідні рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко