Справа № 420/9172/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9172/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 , здійснити перерахунок грошового забезпечення з 29.01.2020, у відповідності до вимог відновленої початкової редакції п.4 Постанови №704, статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з врахуванням решти положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та вимог постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 :

здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020, у відповідності до вимог відновленої початкової редакції п.4 Постанови №704, статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з врахуванням решти положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та вимог постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення з 29.01.2020;

виплачувати ОСОБА_1 перераховане грошове забезпечення розраховане виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня 2021 року).

В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що вона є дійсним військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Посилаючись на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 позивач зазначає, що з моменту набрання вказаним рішенням законної сили розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу повинні визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13, 14 Постанови №704.

Позивач вказує, що 22.04.2021 її представник звернулась до відповідача із заявою про перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020 у відповідності до вимог початкової редакції п.4 Постанови №704 та виплату різниці між перерахованим та фактично виплаченим розміром такого грошового забезпечення, однак листом відповідача від 26.04.2021 №154/181/1-383 позивачу відмовлено. Вказані протиправні дії відповідача порушили право позивача на отримання відповідного грошового забезпечення з 29.01.2021 по дійсний час.

Ухвалою суду від 07.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та витребувано у військової частини НОМЕР_1 інформацію та належним чином завірені копії документів на її підтвердження, щодо проходження служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за спірний період, довідку про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за спірний період проходження служби із зазначенням усіх складових.

Від позивача 29.06.2021 року за вхідним номером ЕП/17610/21 надійшла заява, в якій позивач зазначила, що у зв`язку з відсутністю правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, оскільки норма пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ не втратила чинність і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови КМУ № 704 у редакції до внесення змін Постановою КМУ № 103, а також додатків 1,12,13,14 Постанови № 704, є необхідність уточнити позовні вимоги та просить суд:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 , здійснити перерахунок грошового забезпечення з 29.01.2020, у відповідності до вимог відновленої початкової редакції п.4 Постанови №704, статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з врахуванням решти положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та вимог постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 :

здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020, у відповідності до вимог відновленої початкової редакції п.4 Постанови №704, статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з врахуванням решти положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та вимог постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення з 29.01.2020;

виплачувати ОСОБА_1 перераховане грошове забезпечення розраховане виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року.

16 липня 2021 року до суду від відповідача за вх. №38299/21 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що ознайомившись з матеріалами позовної заяви, а також з уточненими позовними вимогами відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач посилаючись на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 вказує, що з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 діє редакція п.4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін, однак, зазначена норма не може бути реалізована, оскільки відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2017, після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Таким чином, зазначає відповідач, згідно з Постановою КМУ № 704 (в редакції Постанови КМУ № 103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Відповідач у відзиві також зазначає, що підстави для висновку про наявність у відповідача підстав застосовувати при визначенні складових грошового забезпечення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 відповідно до якого розміри окладів за військовим званням військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму дія працездатних осіб, встановленою законом на 1 січня календарного року відсутні. Водночас, не можна застосовувати лише частину означеної норми, тобто без урахування того, що розмір посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу мають бути не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Ухвалами суду від 22 липня 2021 року: прийнято заяву позивача про уточнення позовних вимог; заяву відповідача про продовження строку на подання відзиву на позов задоволено, прийнято та долучено до матеріалів справи відзив на адміністративний позов; продовжено розгляд справи №420/9172/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином завірені копії наказів (у разі наявності інших розпорядчих документів) які враховувались відповідачем при розрахунку грошового забезпечення позивача за спірний період.

26 липня 2021 року за вх. №ЕП/19990/21 та 01 жовтня 2021 року за вх. №53959/21 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що з доводами, наведеними у відзиві на позов не погоджується.

Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року клопотання представника позивача задоволено та продовжено строк підготовчого провадження у справі №420/9172/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії до тридцяти днів.

04 жовтня 2021 року усною ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання по справі 02 листопада 2021 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно.

При цьому 04 жовтня 2021 року представником позивача та представником відповідача подано до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи відсутність необхідності заслухати свідка чи експерта, судом вирішено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 відповідно до посвідчення офіцера НОМЕР_3 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України.

Згідно послужної картки позивача наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 31.09.2009 №185 призначено помічником командира Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації та його перебування на території України).

Відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 30.12.2020 № 466 ОСОБА_1 увільнена від займаної посади помічника командира Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації та його перебування на території України) і зарахована у розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України.

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 04.03.2021 року ОСОБА_1 призначена начальником відділу сил підтримки управління сил підтримки Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, ВОС-0701002.

22.04.2021 року представник ОСОБА_1 звернулась до військової частини НОМЕР_1 із заявою, зареєстрованою за вх. №К-179, в якій просила:

1. Зробити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020, у відповідності до вимог відновленої початкової редакції п.4 Постанови №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких |нших осіб» та вимог постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, а саме:

- з 29.01.2020 року: посадовий оклад в розмірі 10580,00 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1980,00 грн;

- з 01.01.2021 року: посадовий оклад в розмірі 13440,00 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 2520,00 грн.;

2. Виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення з 29.01.2020;

3. Виплачувати ОСОБА_1 перераховане грошове забезпечення розраховане виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних 1 осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати), встановленого законом на 1 січня 2021 року.

У відповідь на вказану заяву військовою частиною НОМЕР_1 надано лист від 26.04.2021 року №154/181/1-383, в якому зазначено, що з 01 березня 2018 року ОСОБА_1 встановлено посадовий оклад та оклад за військовим званням відповідно до займаної посади та присвоєного військового звання у розмірі згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України» (далі Постанова № 704). Пунктом 4 Постанови № 704 визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14. У зв`язку з зазначеним, підстави для здійснення перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 відсутні.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача по відмові їй у здійсненні перерахунку її грошового забезпечення з 29.01.2020, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Так, 30.08.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала чинності з 01.03.2018 року, далі - Постанова № 704), якою зокрема затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, додаткові види грошового забезпечення та розміри надбавки за вислугу років, у тому числі військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 року відповідно до частини 4 статті 63 Закону № 2262-XII Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (набрала чинності 24.02.2018 року, далі - Постанова №103).

Постановою №103 (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Разом з тим, згідно пунктом 1 Примітки Додатку 1 Постанови № 704 "Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" (в редакції постанови КМУ № 1041 від 20.12.2017) посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Згідно Примітки Додатку 14 "Схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Отже, виходячи з наведених вище приписів законодавства судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин пункт 4 Постанови № 704 (в редакції Постанови № 103) визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.", тоді як згідно приміток до вказаних додатків розрахунковою величиною визначено процентний показник від розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

На момент набрання чинності Постановою №704, п.4 вказаного нормативного акту викладений у редакції згідно з п.6 Постанови №103, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

В подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103.

Тобто лише з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції, яка запроваджувала у якості однієї з величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою - мінімальний розмір заробітної плати.

Проте суд звертає увагу, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII), пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Згідно частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Суд зазначає, що під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ та пункту 4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою №103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови №704, перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

При цьому судом враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, які викладені у постанові від 11.12.2019 у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ, згідно яких: «за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом №1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають».

Отже, оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ не втратила чинності і має вищу юридичну силу за положення пункту 4 Постанови №704, у редакції до внесення змін, внесених Постановою №103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, у відповідача були відсутні правові підстави визначити позивачу у період розмір посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення 50 % розміру мінімальної заробітної плати.

Також, згідно висновків Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2021 року по справі № 200/3774/20-а, оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, відсутні правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Згідно з Постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Таким чином, оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ не втратила чинності і має вищу юридичну силу за положення пункту 4 Постанови №704, у редакції до внесення змін, внесених Постановою №103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, підстав для здійснення перерахунку позивачу грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 03.08.2020 року, перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, у відповідача не було.

На підставі викладеного суд доходить висновку про те, що відповідач листом №154/181/1-383 від 26.04.2021 року правомірно відмовив позивачу у здійсненні перерахунку її грошового забезпечення, оскільки представник позивача у заяві від 22.04.2021 року просила здійснити відповідний перерахунок виходячи саме з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня 2020 року та 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

В той же час доказів на підтвердження того, що позивач зверталася до відповідача із заявою, в якій просила здійснити перерахунок її грошового забезпечення з 29.01.2020 року виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та 01 січня 2021 року шляхом множення його на відповідні тарифні коефіцієнти та без врахування при цьому 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати позивачем до суду не надано, як і не надано доказів відмови відповідача у здійсненні такого перерахунку.

Відтак суд дійшов висновку про відсутність протиправних дій з боку відповідача та відповідно порушення прав позивача, та що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя П.П. Марин