Справа № 140/5110/21
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року ЛуцькСправа № 140/5110/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Квадро Оіл» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадро Оіл» (далі ТзОВ «Квадро Оіл», позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06 травня 2021 року № та № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі акта фактичної перевірки 06 травня 2021 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення № , яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування норм регулювання обіг готівки та застосування реєстраторів у сумі 686 000 грн та № , яким застосовано адмін.штрафи та інші санкції у сумі 5 000,00 грн.

Позивач вважає їх протиправними з наступних підстав.

З наказу від 25 березня 2021 року № 988 «Про проведення фактичної перевірки» як підставу перевірки зазначено пункт 80.2.2., 80.2.5. пункт 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України (далі ПК України).

При цьому, наказ не містить жодних обґрунтувань, що саме зумовило необхідність проведення перевірки позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало підставою для проведення такої перевірки.

Акт перевірки, отриманий в результаті перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених у статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Позивач вважає, що рішення податкового органу, прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Щодо висновків податкового органу про порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (податкове повідомлення-рішення від 06 травня 2021 року № ) позивач зазначив, що штрафна санкція, передбачена статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовується до платників податку тільки у разі виявлення факту реалізації не облікованих товарів, а розмір штрафних санкцій залежить від ціни фактично реалізованого товару, який не облікований належним чином. Тобто, вказана норма встановлює відповідальність лише за продаж необлікованих товарів.

Позивач надав ряд документів, з яких вбачається, що пальне в кількості 14 000 л. поставлено на прихід, і ТзОВ «Квадро Оіл» здійснювало реалізацію виключно облікованого дизельного палива. Також, реалізація пального здійснюється через спеціалізований електронний контрольно-касовий апарат для автозаправних станцій АЗС, який забезпечує формування й друк розрахункових та обов`язкових звітних документів на основі даних, які зберігаються в оперативній та фіскальній пам`яті, формування контрольної стрічки в електронні формі і призначений для роботи на автозаправних станціях. Також звітні документи РРО, а саме Z-звіти, містять всі відомості, зокрема, про прихід товару і фактичні залишки пального у літрах, з розхідного резервуару. Таким чином, РРО здійснює точний та повний контроль за товарними запасами за місцем їх реалізації.

Технічна помилка здійснена оператором у зазначенні дати в журналі обліку надходження нафтопродуктів, не може вважатися, що облік товару (дизельного палива) здійснено з порушенням ведення обліку товарних запасів.

Щодо висновків податкового органу про порушення підпункту 230.1.1, пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України (податкове повідомлення-рішення від 06 травня 2021 року № ) позивач вказав, дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

ТзОВ «Квадро Оіл» забезпечило своєчасне подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального за 18 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, 01 січня 2021 року, 02 січня 2021 року, що підтверджується відповідними квитанціями.

Позивач зауважує, що через несвоєчасне отримання податковим органом поданих довідок у зв`язку з тимчасовим обмеженням роботи (технічних несправностей) електронних сервісів та інформаційно-телекомунікаційних систем не може бути застосована відповідальність до товариства.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 10 червня 2020 року вх. № 25119/21 представник відповідача адміністративний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що підстава для проведення перевірки слугувала Інформація доведена листом ГУ ДФС у Волинській області від 23 березня 2021 року № 1220/10/03-97-04-04-03. Згідно якого ГУ ДФС у Волинській області просить ініціювати проведення перевірок суб`єктів господарської діяльності, згідно наданого переліку, на предмет наявності дозвільних документів на право роздрібної та оптової торгівлі паливом, хронометраж проведення розрахункових операцій через РРО та дотримання касової дисципліни.

За змістом наказу від 12 листопада 2020 року № 2421 підставою проведення перевірки є підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК. Норма цього підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

Статтею 61 ПК України визначено порядок податкового контролю та повноваження органів державної влади щодо його здійснення.

Згідно з пунктом 61.2 статті 61 ПК України, податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 62.1 статті 62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статі 39 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.171 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, передбачений термін податкова інформація для цілей оподаткування розуміється у значенні, визначеному Законом України «Про інформацію».

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про інформацію» податкова інформація - це сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності І необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно з частиною другою цієї ж статті зазначеного Закону правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами.

Отже, порядок збирання та використання податкової інформації регулюється Податковим кодексом України, а в частині, яка ним не врегульована - іншими законодавчими актами.

Як передбачено пунктом 74.2 статті 74 Податкового кодексу України, зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.

Відповідно до пункту 74.1 статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби.

Отже, підпункт вказаної норми передбачає як підставу проведення фактичної перевірки, здійснення функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

Таким чином, призначення перевірки є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень.

Отже, платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, зокрема фактичної, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж посадові особи контролюючого органу були допущені до перевірки, у подальшому предметом розгляду у суді може бути лише суть виявлених порушень податкового та/або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

16 червня 2021 року за вх. № 26065/21 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому просив позов задовольнити повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Додатково зазначив, що змістовна конструкція пункту 80.2 статті 80 ПК України обумовлює висновок про те, що для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України. Тобто, підставою для проведення фактичної перевірки є не посилання на положення Податкового кодексу України, а зазначення конкретно-визначених відомостей та/або даних, які відображені на матеріальних носіях або в електронному вигляді, що стали безпосередньою підставою для проведення фактичної перевірки з яких особа, яка знайомиться із наказом, може встановити обґрунтованість її призначення та проведення.

З листа ГУ ДФС у Волинській області, а також із відзиву відповідача на позовну заяву вбачається, що жодної інформації про порушення ТзОВ «Квадро Оіл» податкового законодавства або інформації яка б могла свідчити про порушення, відповідно до підпункту 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України не існувало, що свідчить про відсутність правових підстав для проведення перевірки.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 25 березня 2021 року № 988, на підставі підпункту 20.1.9, 20.1.10, 10.1.11, пункту 20.1 статті 20, підпункту 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80, пункту 80.8 статті 80, підпункту 52-2 пункту 52 Підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України проведено фактичну перевірку з питань дотримання вимог Податкового кодексу України. Кодекс) законів про працю України, законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», «Про ліцензування видів господарської діяльності». «Про оплату праці», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», постанови Правління Національного банку України Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (а. с. 7).

За результатами перевірки складений акт фактичної перевірки № 000932 від 08 квітня 2021 року. яким встановлено порушення вимог:

- пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР;

- підпункту 230.1.1. пункту 230.1. статті 230 Податкового кодексу України;

- пункту 14.19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»;

- підпункту 10.2.1, 10.2.10, 10.3.1, пункту 10 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти/нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (а. с. 9-12).

На підставі акта перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 06 травня 2021 року № , яким на підставі пункту 54.3 статті 54 ПК України і статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано штрафну санкцію в розмірі 686 000,00 грн., а також винесено податкове повідомлення рішення від 06 травня 2021 року № , яким на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 і пункту 128-1.3 статті 128 Податкового кодексу України застосовано штрафну санкцію в розмірі 5 000,00 грн (а. с. 15-16).

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) та який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України закріплено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.3 цієї правової норми фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, серед іншого, посилається на відсутність у контролюючого органу підстав для проведення фактичної перевірки.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 (справа № 826/17123/18) відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо. Верховний Суд сформував новий правовий висновок, наступного змісту: «оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».

Відтак, аналіз обов`язкового до врахування висновку Верховного Суду дає підстави вважати, що позивач вправі посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення податкової перевірки, оскільки це право платник податків може реалізувати при оскарженні в подальшому наслідків проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, а не при оскарженні дій та/або наказу про проведення перевірки.

При цьому, оцінка вказаних підстав позову є першочерговою при розгляді справ про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

Відтак, суд у першу чергу здійснює оцінку правомірності призначення та проведення відповідачем перевірки за результатом якої прийнято спірне у справі податкове повідомлення-рішення.

Так, порядок проведення фактичних перевірок врегульований положеннями статті 80 ПК України.

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Як вбачається з наказу від 25 березня .2020 № 988 «Про проведення фактичної перевірки ТзОВ «Квадро Оіл» та направлень на перевірку, підставою для призначення фактичної перевірки позивача зазначено, зокрема, підпункти 80.2.2, 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Крім того, у відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначив, що також для проведення перевірки слугувала інформація з листа ГУ ДФС у Волинській області від 23 березня 2021 року № 1220/10/03-97-04-04-03. У вказаному листі ГУ ДФС у Волинській області просить ініціювати проведення перевірок ряду СГД, що здійснюють діяльність пов`язану з торгівлею та зберіганням пальним, на предмет наявності дозвільних документів на право роздрібної та оптової торгівлі паливом, в ході перевірок яких дослідити хронометраж проведення розрахункових операцій через РРО, а також дотримання касової дисципліни вказаним суб`єктам.

Згідно з підпунктами 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Таким чином, аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що право на проведення фактичної перевірки виникає у посадових осіб контролюючого органу за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Підстави для проведення перевірки чітко визначені пунктом 80.2 статті 80 ПК України.

Однак, змістовна конструкція пункту 80.2 статті 80 ПК України обумовлює висновок про те, що для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України. Тобто, підставою для проведення фактичної перевірки є не посилання контролюючого органу на певні положення ПК України, а зазначення конкретно-визначених відомостей та/або даних, які відображені на матеріальних носіях або в електронному вигляді, що стали безпосередньою підставою для проведення такої перевірки з яких особа, яка знайомиться із наказом, може встановити обґрунтованість її призначення та проведення.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 640/21536/19 від 08 вересня 2020 року, у справі № 640/21528/19 від 08 квітня 2021 року.

Слід зазначити також те, що платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки у випадках, передбачених пунктом 81.1 статті 81 ПК України.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 та від 04 вересня 2020 року у справі № 821/1274/18.

Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Матеріали справи свідчать, що підставою проведення фактичної перевірки вказано підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а саме наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Разом з тим, відповідачем не було надано письмових та належним чином оформлених доказів того, що контролюючий орган отримав інформацію, яка зумовлює виникнення обґрунтованої та законодавчо встановленої необхідності для контролюючого органу зі здійснення належного податкового контролю.

Наданий представником відповідача лист ГУ ДФС у Волинській області від 23 березня 2021 року № 1220/10/03-97-04-04-03, також не містить інформації про порушення позивачем як платником податків, щодо якого здійснюється перевірка, вимог законодавства, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, не містить і посилання на норми права, які можливо були порушені платником податків.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наказ про проведення фактичної перевірки позивача прийнятий за відсутності підстав для його прийняття.

Суд звертає увагу на правову позицію, неодноразово висловлену як Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14, так і у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі №821/1157/16, від 05 лютого 2019 року у справі №2а-10138/12/2670, від 04 лютого 2019 року у справі №807/242/14, згідно з якою, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №804/12558/14, де судом зазначено, що у випадку незаконності перевірки прийнятий за результатами її проведення акт індивідуальної дії автоматично підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу).

Враховуючи, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала інформація про порушення товариством вимог законодавства, податковий орган не конкретизує суть порушення, відтак суд вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення від 06 травня 2021 року № та № прийняті з порушенням податкового законодавства, а тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

При цьому, оскільки судом встановлено порушення порядку проведення податкової перевірки, суд не досліджує зміст виявлених порушень, оскільки такі виявлено з порушенням встановленої процедури.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 10 365,00 грн, сплачений згідно платіжного доручення від 17 травня 2021 року № 409 (а. с. 8).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 06 травня 2021 року № та № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Квадро Оіл» судовий збір в розмірі 10 365, 00 грн (десять тисяч триста шістдесят п`ять гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадро Оіл» (43010, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Дубнівська, будинок 60, реєстраційний номер облікової картки платника податків 43270986).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679).

Суддя Ф.А. Волдінер