Справа № 380/4764/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/4764/21 пров. № А/857/15367/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

Довгополова О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року (прийняте в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові, суддею Брильовським Р.М.) у справі № 380/4764/21 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «ІРОКС» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року Приватне акціонерне товариство ІРОКС (далі ПрАТ ІРОКС, Товариство, позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області (далі - ГУ Держпраці у Львівській області) від 17.03.2021 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЛВ 0043/410/ПД/АВ/ФС-1.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що працю найманих осіб без належного оформлення трудових відносин не використовувало, що свідчить про недопущення порушень вимог статті 24 Кодексу законів про працю України та безпідставність прийняття оскаржуваної постанови. Зазначало, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 працюють у ТзОВ МАРЛОН-CITI згідно з цивільно-правовим договором з 11.01.2021.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ Держпраці у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що надані докази оформлення по цивільно-правовому договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ТзОВ Марлон-Сіті жодним чином не спростовують виявленого порушення ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП, постанови Кабінету міністрів України від 17.06.2015 № 413. Вказані громадяни в ході заходу державного контролю повідомили, що працюють саме у ПрАТ Ірокс. Стосовно вказаних осіб Товариством не надано жодних документів, ведення яких передбачено законодавством про працю. Зазначає, що діючим законодавством не встановлено жодних обмежень чи застережень щодо дослідження питань, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення заходу стосовно конкретно визначених працівників, тому питання, які стали предметом перевірки досліджують в цілому щодо всіх працівників. Враховуючи наведене, вважає, що управлінням повністю дотримано встановлену чинним законодавством процедуру проведення контрольного заходу та процедуру притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 11.01.2021 ГУ Держпраці у Львівській області видано наказ № 0021-П та направлення № 0021 від 11.01.2021, якими інспекторам праці - ОСОБА_3 , Кучмі М.І., Тріль І.Б., Пасічнику Р.Ю. доручено провести позаплановий захід зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині неналежного оформлення трудових відносин.

Предметом здійснення заходу, згідно з направленням було дотримання вимог законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин.

За результатами проведеного заходу державного контролю у позивача, відповідно до п. 16 Порядку № 823 головним державним інспектором Гумен В.І. 21.01.2021 складено акт № ЛВ0043/410/ПД/АВ, яким зафіксовано порушення у ПрАТ Ірокс, зокрема, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, постанови Кабінету міністрів України від 17.06.2015 № 413.

З пояснень, які надано громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інспектору, що зафіксовано засобами відеотехніки, встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ПрАТ Ірокс тривалий період часу (більше півроку) та виконує трудову функцію муляра, ОСОБА_2 перебуває на випробувальному терміні в ПрАТ Ірокс декілька днів, виконує трудову функцію муляра, станом на 20.01.2021 жодних договорів з ПрАТ Ірокс не укладав.

У зв`язку з відмовою об`єкта відвідування від підписання акта, такий складено у трьох примірниках.

Два примірники акта 21.01.2021 надіслано об`єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та повідомленням про вручення за № 047.

У зв`язку з неповерненням об`єктом відвідування підписаного примірника акта 02.02.2021 інспектором праці Гумен В.І. складено акт про відмову від підпису №ЛВ0043/410/ПД/АВ/ВП, один примірник якого надіслано об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 037.

Постановою ГУ Держпраці у Львівській області №ЛВ0043/410/АВ/ФС-1 від 17.03.2021 на ПрАТ Ірокс накладено штраф у розмірі 360 000 гривень.

Не погодившись із вказаною постановою, ПрАТ Ірокс звернулося з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), без урахуванням права особи на участь у проведенні інспекційного відвідування, а тому оскаржувана постанова підлягає скасування.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2007 (далі - Закон № 877-V).

Дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 1 ст. 2 Закону № 877-V).

Згідно із статтею 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - це планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 (далі також - Порядок № 823).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

За результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю, що передбачено пунктом 19 Порядку № 823.

Положеннями пункту 11 Порядку № 823 передбачено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право, серед іншого, під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.

Пунктом 27 Порядку № 823 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Процедуру накладення штрафів за порушення законодавства про працю визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що ГУ Держпраці у Львівській області як територіальний орган Держпраці уповноважене на здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, зокрема, у формі інспекційних відвідувань, за наслідками яких складати акти перевірок та за наявності порушень - приписи про їх усунення, а також вживати заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 Кодексу законів про працю України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З системного аналізу наведених норм видно, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва,

За змістом статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту наведених норм видно, що правовою підставою ля прийняття постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому, такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований, зокрема, в акті інспекційного відвідування, на підставі якого можуть бути накладені штрафи та доведений належними доказами.

Тобто, для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, передбаченої ст. 265 КЗпП України, посадові особи уповноваженого органу повинні довести належними та допустимими доказами факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Як підтверджено матеріалами справи, висновок відповідача про порушення позивачем частини 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України ґрунтується на тому, що в ході проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування ПрАТ ІРОКС, що фіксувалося засобами фото та відеотехніки за адресою фактично місця здійснення господарської діяльності: м. Львів, вул. Величковського, 59- 64 (територія будівельного майданчика) за виконання трудової функції виявлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . З усних пояснень, які надали вказані громадяни інспектору встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ПрАТ ІРОКС тривалий період часу та виконує трудову функцію муляра, ОСОБА_2 перебуває на випробувальному терміні декілька днів, виконує трудову функцію муляра станом на 20.01.2021 р.; жодних договорів з ПрАТ ІРОКС не укладав. Разом із тим, стосовно вищевказаних осіб товариство не надано жодних документів, введення яких передбачено законодавством про працю.

Разом з тим суд зазначає, що, зафіксувавши в акті інспекційного відвідування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за виконанням трудової функції, інспектор праці не вжив заходів для ідентифікації цих осіб та не встановив чи вони були допущені до роботи без укладення трудового договору.

Не встановлено інспектором і інших обставин: скільки часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працювали у позивача, які функції здійснювали, чи отримували оплату за виконану роботу, чи укладався з ними цивільно-правовий договір чи ні, тощо.

Також, в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інспектор не відібрав письмових пояснень з приводу здійснення трудових функцій.

Крім того, відповідач не заявив клопотання про допит вказаних осіб як свідків в судовому засіданні, для повного і об`єктивного дослідження обставин справи.

При цьому судом встановлено, що 29.11.2019 та 11.12.2019 між ПрАТ ІРОКС та ТзОВ МАРЛОН-CITI укладено договори: № 12/01 та № 12/02 про спільне інвестування у будівництво.

Згідно з пунктами 2.2.1 вказаних договорів ПрАТ ІРОКС має обов`язок надати як свій внесок у спільне інвестування у будівництво право на здійснення будівельно-монтажних робіт.

Відповідно до пунктів 2.3.1 вказаних договорів ТзОВ МАРЛОН-CITI має право приймати участь у спільному інвестуванні у будівництво, шляхом виконання будівельно-монтажних робіт.

Як видно з матеріалів справи, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 оформлені на ТзОВ МАРЛОН-CITI згідно з цивільно-правовими договорами з 11.01.2021.

На час прийняття даного судового рішення у матеріалах справи відсутні рішення судів про визнання цивільно-правових договорів від 11.01.2021 удаваними чи нікчемними, а їх недійсність прямо не передбачена законом.

Апелянт жодним чином не спростував наявність таких цивільно-правових договорів від 11.01.2021, укладених між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 оформлені на ТзОВ МАРЛОН-CITI, а лише зазначив, що їх не слід брати до уваги, позаяк вони спрямовані на уникнення відповідальності за порушення трудового законодавства. При цьому як на докази, які на його думку свідчать про порушення законодавства про працю позивачем посилається лише на усні пояснення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вина позивача у вчиненні вказаного правопорушення, є недоведеною, а відтак висновок відповідача про порушення позивачем трудового законодавства є також недоведеним, оскільки не підтверджуєтеся належними та допустимими доказами.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що предметом позапланового заходу, виходячи і звернення фізичної особи від 8.12.2020 повинно бути дослідження питання виконання трудових функцій заявника на підприємстві позивача з 15 серпня 2020 року по 25 листопада 2020 року та питання виплати грошової винагороди за цю роботу.

Проте, відповідач під час проведення позапланового заходу вийшов за межі підстав його проведення, позаяк з`ясовував не лише питання, яке було зазначено у зверненні заявника від 8.12.2020, тим самим порушив вимоги частини 1 статті 6 Закону 877-V, яка дає право контролюючому органу під час проведення позапланового заходу з`ясовувати лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у направленні на проведення заходу державного нагляду.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі № 380/4764/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов