Справа № 820/98/17
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 р.Справа № 820/98/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 (головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., повний текст складено 25.06.21 року) по справі № 820/98/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Флора України"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Флора України" звернулось до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.12.2016 (форма "В4"), прийняте ГУ ДФС у Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2017, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017, позов задоволено.

За наслідками касаційного оскарження судових рішень, постановою Верховного Суду від 30.03.2021 касаційну скаргу ГУ ДФС у Харківській області задоволено частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017 у справі № 820/98/17 скасовано.

Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 позов задоволено.

Головне управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази, встановлено обставини у справі та застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення слугували висновки податкового органу про безтоварність господарської операції позивача з ТОВ «Маковій».

Вказує, що при дослідженні податкової звітності контрагента позивача, встановлено , що виконання даного об`єму поставки соняшника ( 10 539,6 т.) ТОВ " Маковій" не є можливим, оскільки очікуваний врожай з посівної площі 158 гектар приблизно 726,8 тон соняшника. Позивачем оплачено в 2015 році за кількість соняшника 1 292, 46 тон, проте з урахуванням вказаного, контрагент позивача не мав можливості поставити насіння соняшнику покупцям в 2015-2016 рр. приблизно 9 812,8 тон.

Також вказує, що в грудні 2015 локальною мережевою адресою, з якої позивач надсилав податкову звітність та реєстрував податкові накладні, одночасно використовували також ТОВ «Маковій», ПВП «Квадро», ТОВ «Первомайський Харчовий комбінат «Ідеал», що є технічно неможливим з огляду на різні податкові адреси. Вказане свідчить про формування податкової звітності з метою надання податкової вигоди без реального здійснення господарських операцій з постачання соняшника.

Крім того, вважає, що оскільки позивач здійснював постачання товару на адресу ПВП «Квадро», яке в цей же період мало взаємовідносини з ТОВ «Маковій», тому не зрозуміло економічну доцільність здійснювати продаж товару через позивача.

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч.1 ст.308 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ГУ ДФС у Харківській області в період з 16.11.2016 по 22.11.2016 проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ "Компанія "Флора України" з питань дотримання вимог податкового законодавства України в частині господарських взаємовідносин з ТОВ "Маковій" за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 за результатами якої складено акт від 29.11.2016 № 744/20-40-14-08-11/34389464 (т. 2 а.с. 203-226).

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем пунктів 198.1, 198.3 статті 198 ПК України, а саме: завищення задекларованого від`ємного значення з ПДВ у сумі 2 154 099 грн за грудень 2015 року.

20.12.2016 податковим органом прийнято податкове повідомлення рішення № , яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 2 154 099,00 грн (т. 2 а.с. 228).

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено реальність здійснення господарської операції з ТОВ «Маковій» належними первинними документами, а відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України (далі ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1 ст. 22 ПК України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Пунктом 200.1 ст. 200 вказаного Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Відповідно до п. 6 ПСБО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. №318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судом встановлено, що в перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ "Маковій".

23.12.2015 між позивачем (покупець) та ТОВ "Маковій" (постачальник) укладено договір поставки № 01/23-12, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити насіння соняшника, в порядку та на умовах, передбачених цим договором (т. 1 а.с. 79-80).

Пунктом 1.2 договору визначено, що товар, що поставлятиметься за цим договором, буде являтись врожаєм 2016 року. Здійснення операцій з постачання товару за цим договором носить форвардний характер, тому вони повинні відповідати нормативним положенням законодавства України, які регламентують відносини даній сфері.

Кількість товару, який має бути поставлений передбачена сторонами у п.2.1 договору поставки від 23.12.2015.

Згідно із п.3.1 договору від 23.12.2015 ціна за одну тону товару складає 10 000,00 грн., в т.ч. - ПДВ 1 666,67 грн.

Загальна вартість договору визначатиметься в розмірі вартості поставленого згідно накладних товару. Оплата за товар здійснюється покупцем у вигляді 100%-ї попередньої оплати загальної вартості товару за цим договором протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання цього договору (п. 3.3. Договору).(п. 3.2 договору)

На виконання умов договору від 23.12.2015 сторонами підписано додаткову угоду №1 від 01.12.2016, відповідно до якої ними уточнено період поставки товару з 01.09.2016 по 31.01.2017 року; місце поставки: Харківська область, м. Первомайський, вул. Залізнична, 76, а також визначено, що навантаження товару в транспортні засоби здійснюється силами та за рахунок постачальника (т. 1 а.с. 81).

Позивачем на виконання договору від 23.12.2015 здійснено попередню оплату згідно платіжних доручень: №160 від 31.12.2015 на суму -1 652 300,00 грн., №161 від 31.12.2015 на суму 1 952 300,00 грн., №163 від 31.12.2015 на суму 1 952 300,00 грн., №165 від 31.12.2015 на суму 1 912 500,00 грн., №162 від 31.12.2015 на суму 1 872 400,00 грн., №151 від 30.12.2015 на суму 1 232 499,50 грн., №164 від 30.12.2015 на суму 1 138 699,55 грн., №157 від 30.12.2015 на суму 1 211 600,00 грн., всього на загальну суму 12 924 599,05 грн., в тому числі ПДВ 2 154 099,84 грн (т. 1 а.с. 82-89).

На виконання умов договору поставки від 23.12.2015 року ТОВ "Маковій" виписано на адресу позивача податкові накладні, які прийняті податковим органом та зареєстровані, що підтверджується квитанціями (т. 1 а.с. 91-105).

Товар від ТОВ «Маковій» поставлявся на орендований позивачем склад, розташований за адресою: Харківська обл., м. Первомайський, вул. Залізнична 76, що підтверджується договором оренди нежитлового приміщення від 01.12.2015, актом прийому-передачі від 01.12.2015 (т. 2 а.с. 15-18).

На підтвердження отримання товару за договором поставки від 23.12.2015 позивачем як до податкового органу, так і до суду надано видаткові накладні (т. 1 а.с. 106-117).

Придбаний товар відображений в первинній документації позивача та бухгалтерському обліку, та в подальшому використаний у власній господарській діяльності шляхом продажу ПВП "Квадро", відповідно до умов договору поставки №01/16-01 від 16.01.2016 (т. 1 а.с. 118-120).

В підтвердження використання в господарській діяльності придбаного соняшнику, позивачем надано договір від 16.01.2016 з ПВП " Квадро", докази отримання коштів, а саме платіжні доручення, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення (т. 1 а.с. 121-250, т. 2 а.с. 1-14).

Передача товару здійснювалася на складі, розташованому в Харківській області, м. Первомайськ, вул. Залізнична, 76, навантаження товару здійснювалося силами ПВП " Квадро".

Зазначені обставини свідчать, що позивачем отримано позитивний економічний ефект від здійснення господарських операцій з вищезазначеним контрагентом, зокрема, операції направлені на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а також створення умов такого приросту в майбутньому.

Судом встановлено, що позивач та його контрагент на час вчинення спірних операцій були зареєстровані як юридичні особи, платниками податку, постачання товару контрагентом позивача було необхідне для здійснення господарської діяльності ТОВ " Компанія «Флора України», що підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Натомість, відповідачем не спростовано надані позивачем докази реальності господарських операцій позивача з ТОВ "Маковій" та використання позивачем придбаного у контрагента товару у власній господарській діяльності.

З огляду на перелічені вище докази, які у їх сукупності підтверджують реальність операцій позивача з придбання товарів, за якими позивач збільшив суми витрат та податкового кредиту в бухгалтерському та податковому обліках, доводи контролюючого органу про безтоварність операцій між позивачем та контрагентом-постачальником обґрунтовано визнаний судом непереконливим.

Доводи апелянта щодо не можливості ТОВ «Маковій» поставити насіння соняшника ТОВ "Компанія "Флора України" у кількості 1292,46 тон, з посиланням на очікуваний обєм вирощеної продукції, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Вказані висновки зроблені контролюючим органом на підставі податкової інформації від 31.10.2016 року №482/20-40-14-06-10.

Колегія суддів вказує, що зазначеним обставинам вірно надана оцінка судом першої інстанції, враховано , що позивачем, як до податкового органу так і до суду надано звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 01 грудня 2016 року (№ 29-сг), відповідно до якого ТОВ "Маковій" засіяно 158,00 га посівної площі соняшника на земельних ділянках, що розташовані в Первомайському районі Харківської області, зібрано врожаю - 5340,40 ц соняшника, а також засіяно 224,00 га посівної площі соняшника на земельних ділянках, що розташовані в Золочівському районі Харківської області, зібрано врожаю 7571,20 ц соняшника(т.2 а.с. 43-50).

Також, наявна в матеріалах справи довідка від 14.02.2017 № 14/02/17 за підписом директора ТОВ "Маковій" містить інформацію про площі засіяних ділянок, місце їх розташування, а також обсяги зібраного врожаю. Отже вказані докази спростовують доводи відповідача щодо не можливості здійснення поставки у здійснених обсягах.

Жодних доказів на спростування вказаних обставин, апелянтом не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про безтоварність господарських операцій, з посиланням на користування позивача, його контрагента, та інших підприємств ПВП «Квадро», ТОВ «Первомайський Харчовий Комбінат «Ідеал» одною локальною мережевою адресою IP 81.17.128.22, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказане не заборонено діючим законодавством.

Колегія суддів зазначає, що законодавством не встановлено будь-яких обмежень щодо подання платником податків звітності з Ір-адреси, дислокація якої не збігається із податковою адресою юридичної особи.

При цьому, апелянт не зазначає джерело отримання в законний спосіб інформації про відповідні IP - адреси контрагента та дислокацію пристрою, докази в підтвердження вказаних обставин, отже достовірність такої інформації нічим не підтверджується.

Доводи скаржника про те, що позивачем не доведена економічна доцільність продажу товару через посередника, колегія суддів вважає такими, що не свідчать про безтоварність господарської діяльності, оскільки нормами законодавства не заборонено здійснення продажу товару через третю особу юридичним особам.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт придбання та оплати насіння соняшнику підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача та податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується належними первинними документами.

При цьому, податкове повідомлення-рішення, на підставі якого визначаються податкові зобов`язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб`єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Контролюючим органом, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Згідно правової позиції Верховного Суду викладеній в постановах від 28.05.2019 по справі №815/2960/17, від 15.10.2019 по справі 813/1066/16, від 23.07.2019 по справі №826/10852/158, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податку як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду. Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно з`ясував, що придбаний у контрагента товар був використаний позивачем у межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Податковим органом під час судового розгляду справи, не наведено будь-яких переконливих доводів та не надано належних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача, як платника податків.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що досліджені господарські операції по правочинам між позивачем та ТОВ «Маковій» були реально здійснені, що повністю підтверджується наявністю належним чином оформлених первинних документів, такі операції пов`язані з господарською діяльністю підприємства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб`єктністю, а висновок відповідача про безтоварність укладеного правочину є таким, що не відповідає дійсності, та не ґрунтується на належних доказах.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № від 20.12.2016 є протиправним та правомірно скасовано судом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 по справі № 820/98/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 19.11.2021 року