Справа № 140/17555/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 140/17555/20 пров. № А/857/15106/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гудима Л. Я.,

Довгополова О. М.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Львові апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року (прийняте в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку суддею Ксензюком А.Я.) в адміністративній справі № 140/17555/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державний заклад Запорізька медична академія післядипломної освіти Міністерства охорони здоров`я України, Державний вищий навчальний заклад Тернопільський національний медичний університет ім. І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Міністерства освіти і науки України (далі відповідач, МОН України, Міністерство), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державний заклад Запорізька медична академія післядипломної освіти Міністерства охорони здоров`я України (далі третя особа 1), Державний вищий навчальний заклад Тернопільський національний медичний університет ім. І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України (далі третя особа 2) про визнання протиправним та скасування наказу № 886 від 02 липня 2020 р., виданого на підставі рішення Атестаційної колегії вказаного Міністерства від 02 липня 2020 р., про скасування рішення Спеціалізованої вченої ради Д 17.613.02 ДЗ Запорізька медична академія післядипломної освіти МОЗ України від 20 червня 2019 р., протокол № 5, про присудження наукового ступеня кандидата медичних наук за спеціальністю 14.01.38 загальна практика - сімейна медицина та у відмові у видачі диплома кандидата медичних наук на підставі висновку; зобов`язання затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 17.613.02 ДЗ Запорізька медична академія післядипломної освіти МОЗ України про присудження наукового ступеня кандидата медичних наук за спеціальністю 14.01.38 загальна практика - сімейна медицина та зобов`язати видати диплом кандидата медичних наук.

Позов обґрунтовано тим, що 20 червня 2019 року нею була підготовлена кандидатська дисертація на тему Клініко-патогенетичні особливості перебігу первинного остеоартрозу у поєднанні з хронічним панкреатитом, оптимізація лікування та реабілітації була успішно захищена перед Спеціалізованою вченою радою Д 17.613.02 ДЗ Запорізька медична академія післядипломної освіти МОЗ України. Згідно протоколу № 5 від 20 червня 2019 року вказана спеціалізована вчена рада після прилюдного захисту дисертації прийняла рішення про присудження позивачу наукового ступеня кандидата медичних наук за спеціальністю 14.01.38 загальна практика - сімейна медицина.

Однак наказом МОН України № 886 від 02 липня 2020 року, виданого на підставі рішення Атестаційної колегії вказаного Міністерства від 02 лютого 2020 року, рішення Спеціалізованої вченої ради Д 17.613.02 ДЗ Запорізька медична академія післядипломної освіти МОЗ України від 20 червня 2019 року, протокол № 5, було скасовано та відмовлено позивачу у видачі диплома кандидата медичних наук на підставі висновку експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій МОН з клінічної медицини (внутрішні хвороби) від 25 вересня 2019 року і 03 червня 2020 року. Із копії протоколу № 2/20 від 03 червня 2020 року засідання експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій МОН України з клінічної медицини (внутрішні хвороби) вбачається, що експерт ОСОБА_2 , якому було доручено вивчити підготовлену позивачем дисертацію, вказав вісім зауважень. Проте, зауваження експерта Скрипника І. М. щодо процедури виконання нею дисертації носять технічний характер, які не порушують офіційних документів МОЗ і МОН України, що регламентують правила виконання клінічних дисертацій, відповідають внутрішньоуніверситетським алгоритмам, що затверджені вченою радою ДВНЗ Тернопільський державний медичний університет ім.І.Я.Горбачевського МОЗ України, а відтак такі носять суб`єктивний характер і відповідно не давали підстав експертній раді прийти до висновку, а Атестаційній комісії МОН України - погодитися з тим, що підготовлена позивачем дисертація не відповідає вимогам пункту11 Порядку присудження наукових ступенів, одержані наукові результати та положення не обґрунтовані, оскільки надана первинна документація не дозволяє підтвердити достовірність отриманих нею результатів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржило МОН України і подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував усіх обставин, що мають значення для справи, а тому просить скасувати рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що пункт 2 наказу МОН України від 02 липня 2020 року № 886 про скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 17.613.02 ДЗ Запорізька академія післядипломної освіти МОЗ України від 20 червня 2019 року, протокол № 5, про присудження позивачці наукового ступеня кандидата медичних наук за спеціальністю 14.01.38 загальна практика - сімейна медицина та відмову їй у видачі диплома кандидат медичних наук, відповідає законодавству, а тому прийнято правомірно. Також, на думку скаржника, позовні вимоги не можуть бути задоволені у зв`язку з тим, що позивач не має відповідного рівня підготовки, неналежно вела первинну документацію, нею допущено розбіжності в інформації щодо державного реєстраційного номера наукової теми, а також у зв`язку з відсутністю наукової новизни у її дисертації.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що рішення суду є законним і справедливим. Вказує, що в апеляційній скарзі апелянт з 8 зауважень наведених в протоколі засідання експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій № 2/20 від 03.06.2020 вже зазначив лише 4 зауваження, з яких лише 2 з 4 співзвучні з протокольними зауваженнями, що вказує на те, що із спростуваннями інших зауважень, на цьому етапі розгляду справи, відповідач погодився. Також наведено доводи на спростування цих зауважень.

МОН України після отримання відзиву на його апеляційну скаргу надало суду додаткові пояснення в яких зазначає, що аргументи позивача, які наведені у відзиві, справляють враження, що все, що пов`язане із захистом її дисертації, є суцільними помилками і плутаниною. Також наведено доводи на спростування цих аргументів.

Після чого ОСОБА_1 надала суду пояснення на додаткові пояснення відповідача в яких зазначила, що твердження плутанини із групами дослідження і первинною документацією є хибними. А помилка в номері теми наукової роботи не може бути аргументом для скасування успішно виконаної та захищеної дисертації. Також наведено доводи на спростування аргументів відповідача наведених ним у своїх додаткових поясненнях.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що предметом доказування у цій справі є правомірність наказу МОН України за № 886 від 02 липня 2020 року, який прийнято, зокрема, на підставі висновку експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій МОН з клінічної медицини (внутрішні хвороби) від 03 червня 2020 року.

Як видно з копії протоколу № 2/20 від 03 червня 2020 року засідання експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій МОН України з клінічної медицини (внутрішні хвороби) та висновку МОН щодо дисертації та атестаційної справи на здобуття наукового ступеня кандидата медичних наук ОСОБА_1 , експерт ОСОБА_2 , якому було доручено розглянути дисертацію та документи атестаційної справи позивача, вказав на такі зауваження:

1. на етапі планування дисертації ОСОБА_1 не мала сертифікату лікаря - спеціаліста зі спеціалізації терапія чи загальна практика - сімейна медицина та не здійснювала відповідної лікарської практики;

2. отримавши на підставі заяви від 02 вересня 2014 року на ім`я головного лікаря Ківерцівської районної лікарні дозвіл на проведення комплексного обстеження пацієнтів за даними облікової картки здобувач працювала на посаді викладача клінічних дисциплін Ківерцівського медичного коледжу Волинської області і не здійснювала лікарської практики за спеціалізацією терапія чи загальна практика сімейна медицина;

3. робота виконана впродовж перебування ОСОБА_1 у відрядження до ДВНЗ Тернопільський державний медичний університет ім. І. Я. Горбачевського МОЗ України з метою навчання на курсах спеціалізації Загальна практика - сімейна медицина задля здобуття цієї спеціальності з 01 вересня 2015 року по 29 лютого 2016 року з місячним навантаженням 156 годин;

4. у рубриці Особистий внесок здобувача зазначено, що особисто виконаний відбір хворих, розподіл їх на групи, проведення та контроль результатів лікування та реабілітації на базі Тернопільського центру первинної медиком-санітарної допомоги. При цьому здобувач не займала лікарської посади і не здійснювала лікарської практики в закладах здоров`я, не маючи чинного сертифікату лікаря-спеціаліста;

5. журнал реєстрації хворих не містить дат обстежень пацієнтів у динаміці спостереження, відсутня інформація про призначені лікувальні комплекси кожному пацієнту. Інформація про пацієнта завірена не закладом охорони здоров`я, а науковим відділом ДВНЗ Тернопільський державний медичний університет ім. І. Я. Горбачевського МОЗ України, що унеможливлює підтвердження достовірних даних;

6. результати отриманих додаткових методів дослідження надані на окремих паперах, не зазначені місце їх проведення, виконавці, дати виконання лабораторних та інструментальних методів;

7. у роботі декларується, що дисертаційна робота є фрагментом планових НДР кафедри первинної медико-санітарної допомоги та загальної практики-сімейної медицини ДВНЗ Тернопільський державний медичний університет ім. І. Я. Горбачевського МОЗ України Коморбідні стани в клініці внутрішніх хвороб та практиці сімейного лікаря: предиктори розвитку, рання діагностика, профілактика і лікування (номер державної реєстрації 0106U003338), насправді, за даними ДНУ Український інститут науково-технічної експертизи та інформації тема НДР зареєстрована у 2013 році з державним реєстраційним номером 0113U001244;

8. щодо наукової новизни і практичної значущості: не зрозуміло, з якою метою потрібне комплексне лікування у фазі стійкої ремісії.

Згідно висновку експертної ради дисертація ОСОБА_1 на тему Клініко-патогенетичні особливості перебігу первинного остеоартрозу у поєднанні з хронічним панкреатитом, оптимізація лікування та реабілітація за спеціальністю 14.01.38 загальна практика-сімейна медицина не відповідає вимогам пункту 11 Порядку № 567, одержані наукові результати та положення не обґрунтовані, а надана первинна документація не дозволяє підтвердити достовірність отриманих результатів.

Відтак, експертною радою прийнято висновок рекомендувати Атестаційній колегії Міністерства скасувати рішення спеціалізованої вченої ради Д 17.613.02 ДЗ Запорізька академія післядипломної освіти МОЗ України від 20 червня 2019 року про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня кандидата медичних наук за спеціальністю 14.01.38 загальна практика сімейна медицина.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З метою дотримання вимог статті 2 КАС України надання належної оцінки рішенню суб`єкта владних повноважень, при вирішенні питання щодо правомірності оскаржуваного рішення, суд повинен враховувати ті обставини, які стали підставою для прийняття цього рішення.

З наведеного видно, що при розгляді справи повинні враховуватися доводи щодо 8 зауважень, які викладені у протоколі № 2/20 від 03 червня 2020 року, і стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 20 червня 2020 року на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 17.613.02 ДЗ Запорізька академія післядипломної освіти МОЗ України позивач ОСОБА_1 захистила дисертацію на тему Клініко-патогенетичні особливості перебігу первинного остеоартрозу у поєднанні з хронічним панкреатитом, оптимізація лікування та реабілітація на здобуття наукового ступеня кандидата медичних наук за спеціальністю 14.01.38 загальна практика-сімейна медицина.

25 вересня 2019 року на засіданні експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій МОН України з клінічної медицини (внутрішні хвороби) було розглянуто атестаційну справу та дисертацію позивача, за результатами розгляду яких прийнято висновок продовжити розгляд дисертації ОСОБА_1 та запросити первинну документацію, план виконання дисертаційної роботи.

Листом від 27 грудня 2019 року відповідач повідомив ДЗ Запорізька академія післядипломної освіти МОЗ України про продовження експертизи дисертацій, зокрема ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю вивчення первинної документації щодо цих робіт членами експертної ради з клінічної медицини (внутрішні хвороби).

03 червня 2020 року на засіданні експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій МОН з клінічної медицини (внутрішні хвороби) розглянуто повторно дисертацію позивача за результатами експертизи первинної документації здобувача наукового ступеня. Згідно висновку МОН щодо дисертації та атестаційної справи на здобуття наукового ступеня кандидата медичних наук ОСОБА_1 , дисертація позивача на тему Клініко-патогенетичні особливості перебігу первинного остеоартрозу у поєднанні з хронічним панкреатитом, оптимізація лікування та реабілітація за спеціальністю 14.01.38 загальна практика-сімейна медицина не відповідає вимогам пункту 11 Порядку присудження наукових ступенів, одержані наукові результати та положення не обґрунтовані, а представлена первинна документація не дозволяє підтвердити достовірність отриманих результатів. У зв`язку з наведеним, експертною радою прийнято висновок рекомендувати Атестаційній колегії Міністерства скасувати рішення спеціалізованої вченої ради Д 17.613.02 ДЗ Запорізька академія післядипломної освіти МОЗ України від 20 червня 2019 року про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня кандидата медичних наук за спеціальністю 14.01.38 загальна практика сімейна медицина.

02 липня 2020 року МОН України прийнято наказ № 886 Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства від 2 липня 2020 року та внесення змін до наказів Міністерства освіти і науки України, пунктом 2 якого скасовано рішення спеціалізованої вченої ради Д 17.613.02 ДЗ Запорізька академія післядипломної освіти МОЗ України від 20 червня 2019 р., протокол № 5, про присудження наукового ступеня кандидата медичних наук за спеціальністю 14.01.38 загальна практика сімейна медицина та відмовлено у видачі диплома доктора медичних наук ОСОБА_1 на підставі висновку.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його заперечення, і не довів правомірності винесення спірного наказу. Внаслідок чого, суд дійшов висновку, що пункт 2 наказу МОН України №886 від 02 липня 2020 року, яким скасовано рішення Спеціалізованої вченої ради Д 17.613.02 ДЗ Запорізька медична академія післядипломної освіти МОЗ України від 20 червня 2019 року, протокол №5, про присудження наукового ступеня кандидата медичних наук за спеціальністю 14.01.38 загальна практика - сімейна медицина та відмовлено у видачі диплома кандидата медичних наук позивачу є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 7 пункту 2 розділу XV Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про вищу освіту (далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що підготовка кандидатів та докторів наук, що здійснюється вищими навчальними закладами та науковими установами і започаткована до 1 вересня 2016 року, продовжується в межах передбаченого строку підготовки відповідно до законодавства, чинного на момент набрання чинності цим Законом. За результатами захисту дисертацій на здобуття наукового ступеня кандидата наук та наукового ступеня доктора наук у спеціалізованих вчених радах, утворених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, здобувачам наукових ступенів присуджується науковий ступінь кандидата або доктора наук відповідно до законодавства, чинного до набрання чинності цим Законом, та видається диплом кандидата або доктора наук центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки до 30 червня 2021 року. Цей строк може бути подовжено на час академічної або соціальної відпустки, військової служби або тривалої хвороби.

Згідно з Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630, МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Питання присудження наукових ступенів доктора і кандидата наук регулює Порядок присудження наукових ступенів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року № 567 (далі Порядок № 567).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 567 розгляд і вирішення питань атестації наукових кадрів здійснює МОН за участю атестаційної колегії, яка діє відповідно до затвердженого ним положення.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 567 наукові ступені доктора і кандидата наук присуджують спеціалізовані вчені ради за результатами прилюдного захисту дисертацій.

МОН затверджує рішення спеціалізованих вчених рад про присудження наукових ступенів і видає дипломи доктора та кандидата наук.

Пункт 26 вказаного Порядку у МОН розглядаються документи атестаційних справ здобувачів наукових ступенів та проводиться експертиза дисертацій з метою здійснення контролю за дотриманням спеціалізованими вченими радами вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, про що готується висновок, який подається на розгляд атестаційної колегії МОН.

Якщо під час проведення експертизи дисертації встановлено порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, то МОН скасовує рішення ради про присудження наукового ступеня, вживає заходів, зокрема: вказує на недоліки під час розгляду дисертації та проведення її захисту; звужує профіль ради; пропонує керівнику закладу вищої освіти або наукової установи, в якій утворено раду, подати інші кандидатури для призначення голови ради, його заступника або вченого секретаря; позбавляє офіційних опонентів, членів комісії ради з попереднього розгляду права участі в атестації наукових кадрів; припиняє діяльність ради з визначенням строку, протягом якого нове клопотання про утворення ради не подається.

При цьому, згідно з пунктом 27 Порядку № 567 контроль за науковим рівнем дисертацій МОН здійснює за участю експертних рад з питань проведення експертизи дисертацій.

Порядок утворення, функціонування та діяльності експертних рад з питань проведення експертизи дисертацій визначається положенням про експертну раду, яке затверджує МОН.

Експертні ради з питань проведення експертизи дисертацій проводять експертизу захищених дисертацій, розглядають питання, що належать до їх компетенції, готують експертні висновки про відповідність встановленим вимогам і відповідають за якість та об`єктивність підготовлених ними висновків.

У разі потреби МОН запрошує на засідання експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій здобувача, наукового керівника, керівника спеціалізованої вченої ради, де проводився захист дисертації.

Пунктом 28 Порядку № 567 передбачено, що строк розгляду у МОН дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук не повинен перевищувати шести місяців, а наукового ступеня кандидата наук - чотирьох місяців.

Будь-які пропозиції і заяви щодо додаткової оцінки дисертацій та атестаційних справ розглядаються МОН до прийняття рішення.

За особливих обставин, які потребують більш тривалого строку для проведення експертизи дисертації, питання щодо його продовження вирішує МОН у кожному конкретному випадку, про що інформується спеціалізована вчена рада.

Рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукових ступенів доктора або кандидата наук набирає чинності з дати набрання чинності наказом МОН про затвердження рішення спеціалізованої вченої ради та видачу відповідного диплома на підставі рішення атестаційної колегії (пункт 30 Порядку № 567).

Відповідно до пункту 1 Положення про експертну раду з питань проведення експертизи дисертаційних робіт Міністерства освіти і науки, молоді та спорту, затверджених наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України 14 вересня 2011 року № 1058, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за № 1167/19905 (далі Положення № 1058), експертна рада з питань проведення експертизи дисертаційних робіт Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України (далі - експертна рада) є дорадчим органом МОНмолодьспорту, що утворюється для проведення експертизи дисертацій з метою здійснення контролю за їх науковим рівнем, науковою та практичною цінністю, роботою спеціалізованих вчених рад та дотриманням єдиних вимог до здобувачів наукових ступенів.

Пунктами 2, 3 Положення № 1058 передбачено, що експертна рада у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами МОНмолодьспорту, у тому числі цим Положенням.

Експертні ради утворюються МОНмолодьспортом за галузями науки або за групами спеціальностей.

Згідно з пунктами 7, 11 Положення № 1058 головним завданням експертної ради є участь у: проведенні експертизи захищених дисертацій; розгляді документів атестаційних справ; розгляді клопотань про утворення спеціалізованих вчених рад та проведення разових захистів; розгляді питань щодо присудження наукових ступенів.

Для розгляду дисертації та документів атестаційної справи, що надходять до експертної ради, голова експертної ради (за його відсутності - заступник) за узгодженням з МОНмолодьспортом призначає експерта (експертів).

Експерт: аналізує якість підготовки документів атестаційної справи (відгуки офіційних опонентів, відгуки на автореферат, висновок спеціалізованої вченої ради, публікації); визначає глибину обговорення дисертації під час захисту; аналізує якість підготовки дисертаційної роботи та автореферату щодо відповідності змісту роботи вимогам до кваліфікаційних наукових праць рівня кандидата чи доктора наук, відповідності паспорту наукової спеціальності, за якою захищено дисертацію, а також на наявність текстових запозичень; оцінює наукову та практичну цінність дисертації, а також ступінь новизни отриманих результатів, достовірність її висновків та рекомендацій.

За результатами експертизи експерт готує проект атестаційного висновку.

Якщо атестаційний висновок експертної ради позитивний, то експертна рада вносить МОНмолодьспорту пропозиції щодо затвердження рішення спеціалізованої вченої ради і видачі диплома про науковий ступінь.

Якщо встановлено, що експертизу дисертації у спеціалізованій вченій раді проведено неякісно, висновок зазначеної ради недостатньо аргументований, то експертна рада вносить МОНмолодьспорту пропозиції щодо скасування рішення спеціалізованої вченої ради і відмови у видачі диплома про науковий ступінь.

За змістом пунктів 1, 4, 10 Положення про атестаційну колегію Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 14 вересня 2011 року № 1059, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1169/19907 (далі - Положення № 1059), атестаційна колегія Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України (далі - атестаційна колегія) є дорадчим органом МОНмолодьспорту, що утворюється з метою виконання повноважень щодо підготовки та атестації наукових і науково-педагогічних кадрів вищої кваліфікації, покладених на МОНмолодьспорт.

Атестаційна колегія відповідно до покладених на неї завдань бере участь, зокрема, у затвердженні рішень спеціалізованих вчених рад про присудження наукових ступенів, у тому числі щодо переатестації вчених, яким присуджено наукові ступені в інших державах, та нострифікації дипломів про наукові ступені, виданих в інших державах, або скасовує такі рішення.

Рішення атестаційної колегії затверджується наказом МОНмолодьспорту України.

Як видно з копії протоколу № 2/20 від 03 червня 2020 року засідання експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій МОН України з клінічної медицини (внутрішні хвороби) та висновку МОН щодо дисертації та атестаційної справи на здобуття наукового ступеня кандидата медичних наук ОСОБА_1 , експерт ОСОБА_2 , якому було доручено розглянути дисертацію та документи атестаційної справи позивача, вказав 8 зауваження, які судом наводились вище.

На підставі цього експертна рада дійшла висновку про те, що дисертація ОСОБА_1 на тему Клініко-патогенетичні особливості перебігу первинного остеоартрозу у поєднанні з хронічним панкреатитом, оптимізація лікування та реабілітація за спеціальністю 14.01.38 загальна практика-сімейна медицина не відповідає вимогам пункту 11 Порядку № 567, одержані наукові результати та положення не обґрунтовані, а надана первинна документація не дозволяє підтвердити достовірність отриманих результатів і рекомендувала Атестаційній колегії Міністерства скасувати рішення спеціалізованої вченої ради Д 17.613.02 ДЗ Запорізька академія післядипломної освіти МОЗ України від 20 червня 2019 року про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня кандидата медичних наук за спеціальністю 14.01.38 загальна практика сімейна медицина.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень суб`єкту владних повноважень, в межах предмету доказування, а також доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктами 44, 45 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 р. № 309 (далі Положення № 309, яке було чинне на момент затвердження за позивачем, як здобувачем наукового ступеня, теми кандидатської дисертації Клініко-патогенетичні особливості перебігу первинного остеоартрозу у поєднанні з хронічним панкреатитом, оптимізація лікування та реабілітації) самостійна робота над дисертацією на здобуття наукового ступеня кандидата наук є однією з форм підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів.

Здобувачами наукового ступеня кандидата наук, які працюють над дисертаціями поза аспірантурою (далі - здобувачі), можуть бути особи, які мають вищу освіту і кваліфікацію спеціаліста або магістра.

Також пунктом 15 Порядку № 567 передбачено, що здобувач наукового ступеня кандидата наук допускається до захисту дисертації після складення кандидатських іспитів, перелік яких визначає МОН.

Здобувач наукового ступеня кандидата наук, який не має повної вищої освіти в галузі науки, з якої підготовлено дисертацію, складає додатковий кандидатський іспит, що визначається спеціалізованою вченою радою відповідно до переліку наукових спеціальностей за програмами, затвердженими МОН.

Про дату складення додаткових кандидатських іспитів спеціалізована вчена рада повідомляє МОН протягом місяця з дня прийняття рішення.

Наукові ступені в галузі медичних та ветеринарних наук можуть бути присуджені здобувачам, які мають відповідно повну вищу медичну та ветеринарну освіту.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 у 2004 році закінчила Тернопільську державну медичну академію ім. І. Я. Горбачевського і отримала повну вищу освіту за спеціальністю лікувальна справа та здобула кваліфікацію лікаря, підтверджуються копією диплома від 24 червня 2004 року серії ТЕ № 24575074.

У період з 01 вересня 2015 року по 29 лютого 2016 року позивач пройшла спеціалізацію у ДВНЗ Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я.Горбачевського МОЗ України за спеціальністю загальна практика - сімейна медицина, про що свідчить довідка від 26 березня 2020 року № 11/1/151, та отримала сертифікат спеціаліста № 349, що виданий 29 лютого 2016 року та дійсний до 29 лютого 2021 року.

Як видно з посвідчення ДЗ Запорізька медична академія післядипломної освіти МОЗ України № 11 від 18 грудня 2018 року та протоколу № 39 засідання комісії з приймання кандидатських іспитів від 14 грудня 2018 року, позивач склала кандидатський іспит зі спеціальності 14.01.38 - загальна практика - сімейна медицина на відмінно.

З наведеного видно, що здобувач наукового ступеня кандидата наук ОСОБА_1 має диплом про повну вищу медичну освіту та кваліфікацію спеціаліста, склала кандидатський іспит зі спеціальності загальна практика - сімейна медицина, при цьому, на неї не поширюються вимога про наявність відповідного стажу роботи лікарем після закінчення інтернатури, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зауваження № 1, викладене у висновку експертної ради, яке співзвучне з доводами апеляційної скарги щодо відсутності рівня підготовки, є необґрунтованим та безпідставним.

Що стосується доводів скаржника щодо первинної документації, які співзвучні із зауваженнями під № 5 та № 6, то колегія суддів зазначає таке.

ОСОБА_1 не є працівником закладів охорони здоров`я, в яких проводилося комплексне обстеження пацієнтів, у свою чергу позивач як здобувач наукового ступеня кандидата наук прикріплена саме до ДВНЗ Тернопільський державний медичний університет ім.І.Я.Горбачевського МОЗ України, що свідчить про те, що первинна документація дисертаційної роботи позивача повинна відповідати вимогам вказаного навчального закладу та пояснює завіряння даних такої науково-дослідної роботи саме цим закладом.

При цьому, ні експертною радою, яка проводила експертизу дисертації позивача, ні відповідачем не наведено конкретного переліку документів, необхідних для проведення перевірки первинної документації.

Судом також враховано, рішенням Вченої ради Тернопільської державної медичної академії ім. І. Я. Горбачевського МОЗ України від 21 листопада 2000 року, протокол № 4 засідання вказаної ради, затверджено зразки уніфікованих форм первинної документації (журнал обліку наукової роботи клінічної та теоретичної кафедри (лабораторії), карти обстеження, протоколи експериментів).

До пояснень щодо позову представник ДВНЗ Тернопільський державний медичний університет ім. І. Я. Горбачевського МОЗ України на підтвердження факту видачі позивачу журналів/бланків первинної документації надав копію витягу з журналу видачі первинної наукової документації, в якому є відповідний запис.

Відповідно до акту перевірки первинної документації дисертаційної роботи ОСОБА_1 , затвердженого проректором з наукової роботи ДВНЗ Тернопільський державний медичний університет ім. І. Я. Горбачевського МОЗ України 22 листопада 2018 року, який є в матеріалах справи, зазначено, що номери карт обстеження людини повністю співпадають із записом в журналі обліку наукової роботи кафедри первинної медико-санітарної допомоги та загальної практики - сімейної медицини, дати та дані повністю співпадають в журналах обліку наукової роботи між кафедральної наукової клінічної лабораторії, у зв`язку з чим комісія підтверджує відповідність даних дисертаційної роботи і даних, що наявні у вказаній вище первинній документації. Згідно з висновком акту перевірки первинної документації дисертаційна робота ОСОБА_1 виконана на достовірному матеріалі, узагальнення якого відображає суть дисертації.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки актом перевірки первинної документації від 22 листопада 2018 року підтверджено достовірність даних дисертаційної роботи ОСОБА_1 , натомість належних та допустимих доказів на підтвердження факту спростування висновків, викладених у вказаному акті перевірки, відповідачем суду не надано, тому зауваження № 5 та № 6 є безпідставним.

Доводи скаржника щодо сумнівної якості вищезазначеного Акта колегія суддів до уваги не бере, позаяк вони є лише його припущеннями і не базуються на належних та допустимих доказах.

Що стосується доводів скаржника щодо наукової теми, в рамках якої виконувалася дисертація, які співзвучні із зауваженням під № 7, суть якого полягає у тому, що в матеріалах атестаційної справи позивача має місце розбіжність в інформації щодо зазначення державного реєстраційного номера наукової теми, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що це є технічною опискою, яка не впливає на якість виконання дисертації та її зміст.

Щодо доводів скаржника про відсутність наукової новизни в дисертації, які співзвучні із зауваженням під № 8, колегія суддів вважає, що таке суперечить позитивним відгукам офіційних опонентів, відгукам провідних фахівців на автореферат дисертації позивача, які є в матеріалах атестаційної справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його доводи, і не довів правомірності винесення спірного наказу, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з метою належного та ефективного способу захисту прав позивача необхідно зобов`язати МОН України повторно розглянути атестаційну справу та дисертаційну роботу позивача на тему Клініко-патогенетичні особливості перебігу первинного остеоартрозу у поєднанні з хронічним панкреатитом, оптимізація лікування та реабілітація на здобуття наукового ступеня кандидата медичних наук за спеціальністю 14.01.38 загальна практика-сімейна медицина, із залученням фахівців, які не брали участь у попередній експертизі дисертації.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2021 року в адміністративній справі № 140/17555/20 без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов