Справа № 520/4016/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 р. Справа № 520/4016/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 (головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О.) по справі № 520/4016/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- скасувати вимогу про сплату боргу № ф-3-25 від 06.11.2020р.

В обґрунтування позовних вимог, посилаючись на положення п. 3, 4, 6.7, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» стверджує, що спірна вимога є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки винесена на всю суму заборгованості, а не на частину заборгованості, яка не охоплена попередніми вимогами, що призвело до подвійної відповідальності позивача та суперечить ст. 61 Конституції України. Також посилався на те, що частина попередніх вимог про сплату боргу контролюючого органу були скасовані в судовому порядку, що не враховано відповідачем у справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 по справі № 520/4016/21 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Скасовано вимогу про сплату боргу № ф-3-25 від 06.11.2020, направлену ОСОБА_1 Головним управління ДПС у Харківській області.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908 ,00 грн.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинами справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції при прийнятті рішення невірно застосовані положення п. 1 ч. 2 ст. 6, ст. 4, абз. 3 п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п. 16 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953. Вказує, що до 01.10.2013 адміністрування єдиного внеску здійснювалося органами Пенсійного фонду та з 01.10.2013 було передано до податкових органів. Зазначає, що вимогу про сплату боргу позивач оскаржив до Харківського окружного адміністративного суду, скасована вимога про сплату боргу від 13.05.2015 №ф 48-25 та визнано протиправні дії контролюючого органу. Зазначив, що визнана протиправною тільки вимога, а не сам борг, який рахується з 2013 року.

Позивач в надісланому до суду апеляційної інстанції письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення її вимог, просив колегію суддів її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Наполягав на правовій позиції, викладеної ним в позові.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно зі ст. 257, 262 КАС України, вищезазначена категорія справ розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Таким чином, апеляційний розгляд зазначеної категорії справ незначної складності, які розглянуто судом першої інстанції в спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч.1 ст.308 КАС України справа розглянута в письмовому провадженні, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), перебуває на податковому обліку в Головному управління ДПС у Харківській області (Київське управління, Київська ДПІ (Московський район м. Харкова)) та є платником єдиного соціального внеску.

25.11.2020р. позивачем отримано вимогу про сплату боргу №ф-3-25 від 06.11.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, штрафів, пені станом на 31.10.2020 у розмірі 17 468,71 грн.

Не погодившись з вказаною вимогою позивач звернувся до суду з цим позовом про її скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням ДПС у Харківській області порушено вимоги законодавства, оскільки платнику єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в разі зростання суми боргу протягом наступного базового періоду направляється вимога про сплату недоїмки виключно на суму боргу, який збільшився, проте, спірна вимога складена на усю суму боргу, яка охоплена раніше винесеними вимогами. Крім того вказав, що до надісланої позивачу вимоги про сплату боргу контролюючим органом не було додано розрахунку суми недоїмки, зробленого у відповідності з чинним законодавством в сфері державного соціального страхування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VІ "Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту Закон № 2464).

Порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регламентується Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженою наказом Мінфіну України за № 449 від 20.04.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (далі по тексту Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464, пп.3 п.1 розділу ІІ Інструкції № 449 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464 платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону № 2464 на органи доходів і зборів покладено контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону № 2464 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Пунктом 1 розділу VІ Інструкції № 449 встановлено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

За приписами п.2 розділу VІ Інструкції № 449, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з п.3 розділу VІ Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до п.4 розділу VІ Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

За приписами п.5 розділу VІ Інструкції № 449 протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

В силу п.6 розділу VІ Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно з п.7 розділу VІ Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що виданню спірної вимоги № ф-3-25 від 06.11.2020 передували попередньо отримані позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску:

1) № ф-1687 від 21.02.2013 на суму 4353,03 грн;

2) № ф-48-25 від 07.08.2014 на суму 8970,40 грн;

3) № ф-48-25 від 09.02.2015 на суму 11039,74 грн;

4) № ф-48-25 від 13.05.2015 на суму 11995,39 грн;

5) № ф-3-25 від 13.11.2017 на суму 11135,63 грн;

6) № ф-3-25 від 03.04.2018 на суму 15359,63 грн;

7) № ф-3-25 від 03.05.2018 на суму 15356,81 грн.

8) №ф-3-25 від 04.11.2019 на суму 17 468,79 грн;

За наслідками судового оскарження п`ять вимог, зокрема від № ф-48-25 від 07.08.2014, № ф-48-25 від 13.05.2015 ; № ф-3-25 від 13.11.2017 ; № ф-3-25 від 03.04.2018 ; № ф-3-25 від 03.05.2018; №ф-3-25 від 04.11.2019 скасовані судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2015 у справі № 820/5513/15, зокрема скасовано вимогу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу № ф-48-25 від 07 серпня 2014 року. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що це судове рішення набрало законної сили 04.11.2015.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 у справі № 820/9484/15, зокрема скасовано вимогу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про сплату боргу №ф-48-25 від 13.05.2015. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що вказане судове рішення набрало законної сили 15.12.2015.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 у справі №820/4769/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019, зокрема скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Харківській області від 13.11.2017 №Ф-3-25. Судове рішення у справі №820/4769/18 набрало законної сили 10.04.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року по справі № 2040/7595/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2019, скасовано вимогу про сплату боргу № ф-3-25 від 03.04.2018, направлену ОСОБА_1 Головним управлінням ДФС у Харківській області. Вказане рішення суду по справі № 2040/7595/18 набрало законної сили 20.05.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 по справі 520/9807/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019, скасовано вимогу про сплату боргу № ф-3-25 від 03.05.2018, складену Головним управлінням ДФС у Харківській області. Рішення суду від 18.02.2019 по справі № 520/9807/18 набрало законної сили 07.08.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 по справі 520/5783/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021, скасовано вимогу про сплату боргу № ф-3-25 від 04.11.2019, складену Головним управлінням ДФС у Харківській області. Рішення суду від 06.10.2020 по справі № 520/5783/20 набрало законної сили 04.02.2021.

Судом встановлено та визнано сторонами , що вимоги про сплату боргу № ф-1687 від 21.02.2013 на суму 4353,03 грн та № ф-48-25 від 09.02.2015 на суму 11039,74 грн не оскаржувалися в судовому порядку, та не були скасовані ані в судовому, ані в адміністративному порядку,отже є чинними.

Відповідно до п. 7 розділу VІ Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Тотожні за змістом положення містилися у п. 6.9. Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.2013 (наказ втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449), відповідно до яких, якщо протягом наступного базового звітного періоду платник наростив суми боргу, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога подається до органу державної виконавчої служби або до органів Державної казначейської служби України тільки на суму зростання боргу.

Враховуючи вищенаведені норми права, слід дійти висновку, що саме в разі зростання суми боргу протягом наступного базового періоду платнику єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування направляється вимога про сплату недоїмки та виключно на суму зростання боргу (недоїмки).

Отже, колегія суддів зауважує, що позивачу повинна була бути направлена вимога лише на суму зростання боргу.

Однак, виходячи зі змісту апеляційної скарги (розрахунок вимоги відповідачем не надано) сума недоїмки за спірною вимогою у цій справі утворилася за період з 2013 по 2018 рік, тобто за період, який був охоплений раніше винесеними вимогами, з яких вимоги про сплату боргу № ф-1687 від 21.02.2013 на суму 4353,03 грн та № ф-48-25 від 09.02.2015 на суму 11039,74 грн. не були скасовані в судовому або адміністративному порядку.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на п. 6 розділу VІ Інструкції № 449, згідно якого вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки), з огляду на ненадання жодних рішень щодо скасування та зміни суми боргу по вимогам № ф-1687 від 21.02.2013 на суму 4353,03 грн та № ф-48-25 від 09.02.2015 на суму 11039,74 грн, не доводить, що вказані вимоги є відкликаними або скасованими.

При цьому, з доводів апеляційної скарги слідує, що спірна вимога № ф 3-25 від 06.11.2020 прийнята на суму недоїмки, що утворилася у період з 2013 року по 2018 рік, тобто цей період частково співпадає з періодами, щодо яких винесені вимоги про сплату боргу № ф-1687 від 21.02.2013 на суму 4353,03 грн. та № ф-48-25 від 09.02.2015 на суму 11039,74 грн.

З огляду на те, що податковим органом внесено до оскаржуваної вимоги загальну суму заборгованості позивача, колегія суддів приходить до висновку, що на час винесення оскаржуваної вимоги, Головним управлінням ДПС у Харківській області порушено вимоги Інструкції № 449, оскільки спірна вимога про сплату недоїмки містить не тільки суму зростання боргу.

Зі змісту положень ст. 25 Закону № 2464 та п. 5 розділу VІ Інструкції № 449, вбачається, що до вимоги про сплату недоїмки додається розрахунок суми недоїмки і в разі незгоди з розрахунком зробленим податковим органом платник має право на узгодження її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що всупереч вимогам зазначеної норми, до надісланої позивачу вимоги не було додано повідомлення-розрахунку суми заборгованості, зробленого у відповідності з чинним законодавством в сфері державного соціального страхування.

Крім того, відповідно до частини першої статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки вимоги № ф-1687 від 21.02.2013 та № ф-48-25 від 09.02.2015 є узгодженими, строки по стягненню щодо визначеної в ній суми недоїмки єдиного внеску не застосовуються, то нова вимога, видана вже податковим органом № ф-3-25 від 06.11.2020 збільшую (подвоює) фінансові зобов`язання платника (позивача), що в свою чергу збільшує міру його фінансової відповідальності за одне і теж правопорушення, що є неможливим, виходячи із положень частини першої статті 61 Конституції України.

Тому, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції про скасування вимоги відповідача № ф-3-25 від 06.11.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зауважує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийняття вимоги про сплату боргу, направленої ОСОБА_1 Головним управлінням ДПС у Харківській області.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної вимоги № ф-3-25 від 06.11.2020, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом № 2464, без дотриманням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому вказана вимога підлягає скасуванню.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 по справі № 520/4016/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич