Справа № 420/3958/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/3958/21
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

при секретарі Цехмейстренко Ю.В.,

за участі апелянта ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сороки Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військово-Морських Сил Збройних Сил України в особі Командувача Військово-Морських Сил Збройних сил України Олексія Неїжпапа про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати незаконним та скасувати наказ Командувача Військово-Морських Сил Збройних сил України Олексія Неїжпапа від 29.01.2021 р. № 5-РС в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «ж» пункту ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем); поновити ОСОБА_1 на попередній посаді водія-електрика автомобільного відділення військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та видати матеріальне забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_2 період вимушеного прогулу до вислуги років та до строку вислуги у званні.

В обґрунтування позову зазначалось, що 29.01.2021 року Наказом командувача військово-морських сил Збройних Сил України 5-РС позивача звільнено в запас за підпунктом «ж» пункту ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем). При цьому, позивач наголошує на тому, що з оскаржуваним наказом та службовим розслідування останнього ознайомлено не було, а за час проходження служби позивач сумлінно виконував службові обов`язки за посадою, а також особливі обов`язки, визначені статутом Збройних сил України. Позивач вважає, що дисциплінарні стягнення застосовані до нього незаконно.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одесі у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що під час видання та підпису наказів №09 від 12.01.2021 року та №10 від 13.01.2021 року «Про призначення службового розслідування» командира військової частини НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_1 не зважаючи па вимоги пунктів 8, 12, 15 розділу ІІІ пунктів 1, 2, 3 розділу IV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України №608 від 21.11.2017 року вчинив наступні дії видав завідомо незаконний наказ №10 від 13.01.2021 року «Про призначення службового розслідування» у зв`язку з вимогою не допущення одночасного проведення декількох службових розслідувань за одним випадком вчинення правопорушення відповідно до пункту 15 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України №608 від 21.11.201 7 року; не повідомив військовослужбовця стосовно якого проводиться службове розслідування, про підстави проведення та мету службового розслідування; не ознайомив військовослужбовця якого стосується службове розслідування, з правами та обов`язками під час проведення службового розслідування; приховуючи проведення службового розслідування, вчинив службовий підлог у вигляді актів відмови від надання пояснень, чим позбавив можливості військовослужбовця якого стосується службове розслідування, давати будь-які пояснення та можливості вимагати оптування осіб, яким відомі обставини ймовірного правопорушення; не ознайомив військовослужбовця, якого стосується службове розслідування, з актом службового розслідування;- позбавив права оскаржувати рішення, не зважаючи на звернення позивача з письмовим рапортом, вхідний №32 від 16.01.2021 року, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України; надав до суду підроблені аркуші доведення наказу командира військової частини НОМЕР_1 №12 від 16.01.2021 року та від 14.01.2021 року.

Апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції не звернув уваги на викладені доводи, що призвело на думку позивача до прийняття не вірного рішення.

Відповідачами відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, 30.07.2019 року між ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_2 укладено контракт на 3 роки про проходження військової служби в Збройних Силах України.

Позивач продовжив службу на посаді водія-електрика автомобільного відділення в військовій частині НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, на ОСОБА_1 протягом останніх 12 місяців за неналежне виконання або відмову від виконання взятих на себе обов`язків під час укладення контракту про проходження військової служби було накладено три дисциплінарні стягнення, саме:

- Догана (наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 105 від 27.11.2020 року);

- Сувора догана (наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 11 від 14.01.2021 року);

- Сувора догана (наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 12 від 16.01.2021 року).

29.01.2021 року Наказом командувача військово-морських сил Збройних Сил України № 5-РС ОСОБА_1 звільнено в запас за підпунктом «ж» пункту ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Наказом від 15.02.2021 № 12 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято в усіх видів забезпечення.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Види військової служби визначені частиною шостою цієї ж статті, серед яких військова служба за контрактом осіб офіцерського складу. Однією з особливостей служби за контрактом є його строковість, однак це не означає, що контракт не може бути припинено достроково.

Частиною першою статті 26 Закону № 2232 визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до пп. «ж» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Згідно із ч. 3 ст. 24 Закону № 2232 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі за текстом - Положення).

Пунктом 228-1 Положення звільнення з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем здійснюється в разі, коли протягом останніх 12 місяців за неналежне виконання або відмову від виконання взятих на себе під час укладення контракту про проходження військової служби чи контракту про навчання обов`язків він два або більше разів у сукупності притягувався до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни в Міністерстві оборони України, чи після попередження військовослужбовця про неповну службову відповідність він не виправив своєї поведінки і це стягнення не відіграло своєї ролі, а також у разі відмови курсанта, з яким укладено контракт про навчання, від проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського складу або офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

Звільнення з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням здійснюється в разі, коли протягом останніх 12 місяців служби військовослужбовця командуванням два чи більше разів не виконувалось одне або декілька із зобов`язань та інших умов, визначених контрактом. Невиконання зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, не враховується для встановлення систематичного невиконання умов контракту командуванням, якщо їх виконання стало неможливим у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій, а також залучення до здійснення заходів правового режиму надзвичайного стану, боротьби з тероризмом і піратством, посилення охорони державного кордону, ліквідації надзвичайних ситуацій природного та техногенного характеру, надання військової допомоги іншим державам.

Згідно ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу.

Згідно ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Підставами для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначеними статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, є невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку тощо.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Як свідчать матеріали справи, наказ Командувача Військово-Морських Сил Збройних сил України Олексія Неїжпапа від 29.01.2021 р. № 5-РС в частині звільнення позивача з військової служби за підпунктом «ж» пункту ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) прийнятий на підставі дисциплінарних стягнень.

Судом встановлено, що з листопада 2020 року по січень 2021 року на позивача були накладені дисциплінарні стягнення, а саме догана згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 №105 від 27.11.2020 року, сувора догана згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 11 від 14.01.2021 року та сувора догана згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 12 від 16.01.2021 р.

З висновками службого розслідування та прийнятими наказами позивач був ознайомлений датами прийняття цих наказів, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 ( т.1 арк.спр.223- 225).

Матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем зазначених вище наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. На момент його звільнення накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності були чинними.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що під терміном "систематичне невиконання умов контракту" слід розуміти, вчинення військовослужбовцем дисциплінарного проступку після застосування до нього дисциплінарного стягнення, яке не втратило юридичної сили.

Військовослужбовця може бути звільнено лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання ним своїх обов`язків, визначених контрактом або за порушення дисципліни.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.03.2018р. (справа № 822/838/17).

Таким чинном судова колегія, враховуючи що дисциплінарні стягнення є чинними та не скасованими, не вбачає підстав для скасування наказу від 29.01.2021 р. № 5-РС в частині звільнення позивача з військової служби як такого, що прийнятий на підставі вищевказаних дисциплінарних стягнень.

Доводи апеляційної скарги зводяться до непогодження позивача з наказами відповідача щодо накладення на нього дисциплінарних стягнень та про порушення відповідачем процедури проведення службової перевірки.

Апелянт звертає увагу суду, що відповідач надав суду підробний аркуш доведення наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 27.11.2020 р. №105 позивачу.

Також, на думку апелянта наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 11 від 14.01.2021 року та наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 12 від 16.01.2021 року є незаконними, оскільки є подвійним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за одне правопорушення.

Однак, колегія суддів не приймає такі доводи апеляційної скарги, оскільки предметом позову у цій справі є законність прийняття наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних сил України Олексія Неїжпапа від 29.01.2021 р. № 5-РС в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «ж» пункту ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Предметом спору у цій справі є законність звільнення позивача згідно наказу від 29.01.2021 р. № 5-РС.

Колегія суддів зазначає, що накази в/ч НОМЕР_1 № 105 від 27.11.2020 року, № 11 від 14.01.2021 року та № 12 від 16.01.2021 року, які стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу позивачем в судовому порядку не оскаржені, матеріали справи таких доказів не містять.

Доводи апелянта про те, що відповідач позбавив його права оскаржити рішення прийняте за результатами службового розслідування у строки та порядку визначенні законом судом не приймаються, оскільки зазначені доводи не спростовують чинність цих наказів на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Також слід зазначити, що відповідно до п. 6.5 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністеством оборони України від 10.04.2009 № 170, після успішного завершення підготовки в навчальних частинах (центрах) та у військових навчальних закладах військовослужбовці отримують документи про завершення підготовки та направляються для подальшого проходження військової служби до військових частин, з яких вони були відряджені на навчання. Форми документів про закінчення підготовки, порядок їх виготовлення, видачі та обліку визначає Генеральний штаб Збройних Сил України.

У разі невиконання програми фахової підготовки або відмови від подальшого навчання, а також у разі виявлення недисциплінованості військовослужбовці відраховуються з навчання та направляються до військових частин, з яких вони були відряджені на підготовку до навчальних частин (центрів) та військових навчальних закладів. До військових частин надсилаються також витяг із наказу про відрахування з навчання та документи, що були підставою для цього.

На підставі отриманих документів командири військових частин стосовно відрахованих з навчання військовослужбовців приймають рішення про призначення на посади, що не передбачають фахову підготовку в навчальних центрах, або припиняють (розривають) контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та звільняють з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем. Звільнені військовослужбовці направляються до військового комісаріату для постановки на військовий облік за реєстрацією місця проживання чи перебування.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції колегією суддів встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем було враховано службову характеристику позивача, аркуш бесіди за 22.01.2021 р., подання про звільнення та не знятті стягнення (т.1 а.с. 174-227).

Як вбачається з службової характеристики «матрос ОСОБА_1 за час проходження військової служби водій-електрик зарекомендував себе як безпосередній військовослужбовець, функціональні обов`язки за посадою виконує задовільно, але безвідповідально (потребує постійного контролю та нагляду). У складних обставинах орієнтується задовільно, інколи може добре виконувати поставлені завдання. Має слабку професійну підготовку (потребує фахової підготовки в навчальних центрах ЗСУ). При виконанні обов`язків потребує контролю з боку командирів. Стан бойової підготовки оцінюється на «задовільно». Почуття відповідальності за доручену справу слабо розвинене. Не завжди здатний оцінювати свої дії (бездіяльність). Знає вимоги статутів та інших керівних документів в області своїх функціональних обов`язків. Задовільно знає озброєння та військову техніку, але не завжди виконує всі вимоги з її експлуатації, догляду та зберігання. До зберігання військового майна та техніки ставиться безвідповідально. Фізично розвинутий добре. Морально стійкий».

У зв`язку з викладеним у висновку службової характеристики зазначено: «Гідний до подання для звільнення з військової служби за підставою підпункту ж пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).»

Також, суд встановив, що згідно рапорту позивача наявного в матеріалах справи від 21.01.2021 р., ОСОБА_1 повідомив командира військової частини НОМЕР_1 про те, що у зв`язку з виконавчим провадженням його тимчасово обмежено в праві керування транспортним засобом, таким чином проходити фахову підготовку водія не можливо. ОСОБА_1 зазначив, що він проходити фахову підготовку за іншою посадою крім водія не бажає, а також переводитись на іншу посаду в будь-якій військовій частині не бажає. З лав Збройних Сил України звільнитись згоден. (т.1 а.с.159).

Згідно аркушу бесіди за 22.01.2021 р. на питання «чи бажаєте Ви звільнитись з військової служби» позивач відповів «бажаю», на питання «назвіть причини, за якими Ви бажаєт звільнитись з військової служби» позивач відповів «не бажаю проходити фахову підготовку та проходити військову службу в інших військових частинах, продовжувати надалі військову службу за контрактом в ЗСУ не бажаю, продовжувати контракт не бажаю». (т.1 а.с.226).

При цьому, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції було з?ясовано, що ОСОБА_1 з березня 2020 року знав про відкриття виконавчого провадження у зв?язку зі стягненням з нього боргу по виплаті аліментів та вставнолення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, як на боржника у виконавчому провадженні №61864283, з 06 липня 2020 р. до повного погашення заборгованості.

Згідно п.10 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування та проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Однак ОСОБА_1 , маючи встановлені в законні підстави для скасування постанови державного виконавця від 06 липня 2020 р. як військовослужбовець , який проходить службу на посаді водія-електрика військової частини НОМЕР_1 , яка є його основним джерелом дохода, у встановлені в законі строки не оскаржив постанову ДВС та протягом п`яти місяців до виконавчої служби не звертався з відповідними заявами про скасування встановлених обмежень, що свідчить про його бездіяльність та порушення вимог статутів ЗС України та ст.12,14,128 статуту внутрішньої служби ЗС України та умови контракту. Доводи апелянта відносно того, що військовою частиною не вчинялись дії щодо скасування обмежень ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом судом не приймаються, оскільки військова частина не є стороною виконавчого провадження №61864283 і відповідно до Закону не має права на оскарження постанови ДВС у виконавчому провадженні №61864283 від 06 липня 2020 р.

Доводи апелянта про те, що для вчинення дій відносно зняття такого обмеження позивачу було необхідно особисто з?явитись до виконавчої служби, однак командир військової частини не надавав йому дозвіл та відпустки судом не приймаються, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення до командира військової частини з заявою про надання відпустки з цих підстав. При цьому слід зазначити, що протягом 5 місяців у позивача була реальна можливість звернутись до виконавчої служби за допомогою телефонного зв`язку, шляхом подання відповідної заяви поштою, або засобами електронного зв?язку.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що оскаржуваний наказ від 29.01.2021 р. № 5-РС в частині звільнення позивача з військової служби прийнято відповідно до вимог діючого законодавства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Під час розгляду спраи у суді апеляційної інстанції 02.11.2021р. апелянтом до суду надано клопотання про постановлення окремої ухвали в порядку ч.9 ст.249 КАС України та про направлення матеріалів адміністративної справи №420/3958/21 до компетентного органу досудового розслідування.

Судова колегія зазначає, що таке клопотання позивача задоволенню не підлягає, оскільки постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд не вбачає підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі, оскільки під час розгляду справи не було встановлено порушень законодавства, які містять ознаки кримінального правопорушення.

Крім того положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема ст.249 КАС України не передбачено процедури направлення матеріалів адміністративної справи до компетентного органу досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 18.11.2021 року

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець