Справа № 460/6577/21
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2021 року м. Рівне №460/6577/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "СЛУЧ"
доУправління Держпраці у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "СЛУЧ" (далі - Товариство, позивач) звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області (далі - відповідач) та просило визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №РВ242/245/АВ/п від 13.04.2021 та постанови про накладення штрафу за порушення законодавства та зайнятості населення №РВ242/245/000015 ПР-ФС від 20.05.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами інспекційного відвідування, проведеного посадовими особами відповідача в період з 31.03.2021 по 13.04.2021, останнім сформовано висновки про порушення позивачем вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: про допущення працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Стверджує, що правовідносини, які склалися між товариством та вказаними особами, ґрунтуються виключно на договорах будівельного підряду, останні не перебувають в безпосередньому підпорядкуванні позивача, а лише виконують роботи - надають послуги, обсяг та вид яких прямо обумовлений договором, а отже такі правовідносини не містять ознак трудових. При цьому, зазначає, що відповідач не має повноважень на визнання укладених позивачем з виконавцем робіт цивільно-правових договорів недійсними або визнавати їх трудовими чи на власний розсуд тлумачити їх умови. Також вказує на відсутність об`єктивних підстав для проведення перевірки, а також відсутність в наказі на перевірку, направленнях на перевірку будь-яких вказівок, які б давали б право посадовим особам відповідача проводити інспекційне відвідування позивача у інших місцях, відмінних від місця його реєстрації. З огляду на наведене, вважає, що припис та постанова, прийняті за результатами такої перевірки, протиправні та підлягають скасуванню, а тому просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 09.06.2021 позовна заява залишалася без руху.

Ухвалою від 29.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 27.07.2021.

23.07.2021 на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та їх заперечив. На обґрунтування своїх заперечень, зазначив, що інспекційне відвідування проводилось в межах компетенції Управління, відповідно до встановленого порядку та виключно на підставі документів, наданих позивачем. Повідомив, що на момент проведення інспекційного відвідування 31.03.2021 на будівельному майданчику за адресою, де здійснював господарську діяльність позивач, знаходились чотири особи, які виконували будівельні роботи (вкладання бруківки), а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Стверджує, що позивачем допущено до роботи цих осіб без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушено ч.3 ст.24 КЗпП України. У зв`язку з виявленими порушеннями відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень №РВ242/245/АВ/п від 13.04.2021 та постанову про накладення штрафу за порушення законодавства та зайнятості населення №РВ242/245/000015 ПР-ФС від 20.05.2021. Вважає, що приймаючи вказані припис та постанову Управління діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. З огляду на наведене, просив відмовити в позові повністю.

27.07.2021 підготовче засідання у справі не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді у щорічній основній відпустці.

Ухвалою від 13.09.2021 задоволено заяву позивача про забезпечення позову, забезпечено позов шляхом зупинення дії постанови Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу №РВ242/245/000015 Т8-ФС від 20.05.2021 та шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу №РВ242/245/000015 Т8-ФС від 20.05.2021 до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №460/6577/21.

Цього ж дня іншою ухвалою суду від 13.09.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі з 30.08.2021 на тридцять днів та призначено наступне підготовче засідання у справі на 23.09.2021.

В підготовчому засіданні 23.09.2021 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09.11.2021.

В судове засідання 09.11.2021 представники сторін не прибули, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. У зв`язку з цим, ухвалою від 09.11.2021 суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

ТОВ "Будівельна компанія "Случ" , зареєстроване 15.01.2014 за №0000563, юридична адреса: 12700, Житомирська область, Баранівський район, м. Баранівка, другий провулок Мічуріна, буд. 8. Згідно з відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство здійснює види економічної діяльності: будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); будівництво інших споруд; інші будівельно-монтажні роботи.

В період з 31.03.2021 по 13.04.2021 посадовими особами відповідача на підставі направлення №222-Н/09-27м та наказу №275 від 31.03.2021 проведено інспекційне відвідування ТОВ "Будівельна компанія "Случ" за місцем здійснення господарської діяльності АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт інспекційного відвідування № РВ242/245/АВ від 13.04.2021.

В акті зафіксовано порушення ТОВ "Будівельна компанія "Случ" вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, яке полягає в допуску до роботи 31.03.2021 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

13.04.2021 Управлінням Держпраці у Рівненській області винесено припис про усунення виявлених порушень №РВ242/245/АВ/п, яким зобов`язано позивача у строк до 30.04.2021 усунути порушення: ч.3 ст.24 КЗпП України та про виконання припису у визначені у ньому строки надати письмове повідомлення із долученням копій первинних документів.

Не погоджуючись із актом інспекційного відвідування, позивачем було подано заперечення до акту інспекційного відвідування вих. №21-5/11 від 11.05.2021. Однак за результатами їх розгляду листом №13-10/2814 від 17.05.2021 Управління Держпраці у Рівненській області повідомило, що аргументи, наведені у ньому не спростовують порушення, викладені в акті від 13.04.2021.

20.05.2021 відповідачем на підставі виявлених порушень винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №РВ242/245/000015 ПР-ФС, якою до ТОВ "Будівельна компанія "Случ" застосовано штраф в розмірі 720000 грн.

Вважаючи припис про усунення виявлених порушень №РВ242/245/АВ/П від 13.04.2021 та постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №РВ242/245/000015 ПР-ФС від 20.05.2021 протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з підпунктом 6 пункту 4 зазначеного Положення Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі- Порядок №823).

Зазначений порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п.5 Порядку №823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є: 1) звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) рішення суду; 5) повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин; 6) інформація Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДПС та її територіальних органів; Пенсійного фонду України та його територіальних органів; 7) інформація профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлені у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю; 8) доручення Прем`єр-міністра України; 9) звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; 10) запит народного депутата України; 11) невиконання вимог припису інспектора праці.

Пунктом 8 Порядку №823 визначено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

За результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю (п.16 Порядку №823).

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

Судом встановлено, що відповідачем прийнято оскаржуваний припис та попередження на підставі висновків про порушення позивачем вимог частини першої статті 21 КЗпП України та частини третьої статті 24 КЗпП України.

Так, за правилами ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В силу вимог ч.3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження; вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

З аналізу наведених норм слідує, що забороняється, а також є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абз.1 ч.2 ст.265 КЗпП України, допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує певну трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника підприємства (підприємця), а підприємство (підприємець) щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. При цьому, відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин, у першу чергу, з мотивів ухилення від сплати податків та інших обов`язкових платежів. Тобто, сфера регулювання статті 24 КЗпП України обмежується випадками, коли між підприємством (підприємцем) та фізичною особою мають місце відносини, які по факту підпорядковуються трудовому законодавству, а застосування штрафних санкцій (або попередження) здійснюється у тому випадку, коли такі відносини не оформлені документами, визначеними КЗпП України.

За правилами статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При цьому, цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але для цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату, послуги. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Натомість, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема, нормами Цивільного кодексу України.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Отже, відносини, які виникають з цивільно-правового договору про надання послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та виконавцем.

Висновки аналогічного змісту також викладені у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №0540/5987/18-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 04.07.2018 у справі №820/1432/17 та від 26.09.2018 у справі №822/723/17.

Судом встановлено, що 15.03.2021 між Товариством (Замовник) та громадянами ОСОБА_1 (Виконавець), ОСОБА_2 (Виконавець), ОСОБА_3 (Виконавець), ОСОБА_4 (Виконавець) укладені ідентичні за змістом цивільно-правові угоди № 2, №3, № 6 та №10 відповідно до п.1.1 яких Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконувати роботи із влаштування покриття з бруківки та фарбування стін на об`єкті "Реконструкція приймального відділення КП "Рівненська обласна клінічна Лікарня Рівненської обласної ради"". Строк виконання робіт, надання послуг з 15.03.2021 по 15.04.2021 (а.с.21-28).

Пунктом 1.3. вказаних договорів передбачено, що Виконавець виконує роботу на власний ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на загальнообов`язкове державне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Згідно з п. 2.1 договорів за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі згідно з актом приймання-здачі виконаних робіт (надання послуг).

За результатами наданих послуг між сторонами вказаних договорів про виконання робіт складено акти прийняття-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 15.04.2021, на підставі яких оплачено виконані роботи та сплачено податок на доходи фізичних осіб з розрахунків за цивільно-правовими договорами (з ознакою доходу - 102), що підтверджується відомістю на виплати готівки та податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку форми №1 ДФ за 1 квартал 2021 року, поданим і зареєстрованим у встановленому законом порядку органу податкової служби (а.с.33-70).

Жодних відомостей про те, що вказані фізичні особи не погоджувалися з укладенням відповідних цивільно-правових договорів, відповідачем під час інспекційного відвідування здобуто не було, а відтак вказані договори про виконання робіт вважаються такими, що укладені за вільним волевиявленням на розсуд сторін і погоджені ними обопільно.

Крім того, як свідчать матеріали справи, 15.03.2021 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було подано на ім`я позивача заяви, в яких останні повідомили про свою відмову від укладення трудового договору.

Також, суд враховує, що інспектором не були використані жодні повноваження, надані йому згідно з Порядком здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017. Зокрема, інспектори жодним чином не встановив, де знаходилися робочі місця вищевказаних осіб і яким чином вони створені; не опитали інших осіб на предмет того, чи перебували відповідні фізичні особи у трудових відносинах з позивачем, чи мали постійне робоче місце, графік роботи, чи отримували заробітну плату, тощо.

Фактично, під час інспекційного відвідування інспектори з праці обмежилися лише отриманням у суб`єкта контролю копій цивільно-правових договорів, а висновки, викладені в акті інспекційного відвідування побудували виключно на власному, досить довільному, тлумаченні положень таких договорів.

Суд зауважує, що відповідачем ні під час підготовчого провадження у справі, ні в ході судового розгляду не було надано суду матеріалів відеофіксації порушення, виявленого інспекторами під час іспекційного відвідування, за наслідками якого прийнято оскаржувані припис та постанову, які б дали змогу ідентифікувати осіб, визначити місце правопорушення, характер роботи цих осіб та підтвердити відомості, зафіксовані в акті.

Щодо письмових пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відібраних 31.03.2021 інспекторами, то суд оцінює їх критично та до уваги не бере, оскільки всі вони (окрім пояснень ОСОБА_1 ) за своїм змістом є відмовою від надання пояснень відповідно до ст.63 Конституції України. ОСОБА_1 у своїх поясненнях вказав, що працює на будівельну компанію "Случ" з 30.03.2021 по трудовому договору та виконує роботу з укладання керамічної плитки. Однак лише зазначені пояснення та вказівка у письмових поясненнях цих осіб, що вони працюють різноробочими в ТОВ "Будівельна Компанія "Случ", не можуть бути беззаперечним свідченням того, що вказані особи перебували в трудових відносинах з позивачем, а не виконували роботи за цивільно-правовими договорами для ТОВ "БК "Случ".

Разом з тим, суд зауважує, що в інспекторів праці відсутні повноваження на власний розсуд тлумачити умови цивільно-правових договорів, а тим більше, визнавати їх недійсними та надавати їм статусу трудових.

За приписами статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд зазначає, що чинне законодавство України не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому вважає, що сторони договору (в даному випадку, замовник та виконавець) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

При цьому, слід зазначити, що зобов`язати підприємство (фізичну особу-підприємця) та фізичну особу укласти трудовий договір, коли між ними фактично існують відносини іншого характеру, або ж визнати існуючий між ними договір недійсним не входить до компетенції органів Держпраці. Визнання відносин фактичними трудовими може відбуватися лише у судовому порядку за зверненням особи, яка вважає, що її право порушене, на підставі положень статті 232 КЗпП України.

В ході судового розгляду в повній мірі доведено, що громадяни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перебували з позивачем не у трудових відносинах, а в цивільно-правових. Такі правовідносини носили разовий характер і не супроводжувалися обов`язковими атрибутами, притаманними трудовим договорам, зокрема такими, як: внутрішній трудовий розпорядок, визначені умови праці і керування процесом праці. Будь-яких доказів протилежного відповідачем суду не надано і в матеріалах справи відстуні.

Натомість, судом встановлено, що предметом укладених між позивачем і вказаними особами договорів був саме кінцевий результат виконання робіт (влаштування на об`єкті покриттів з бруківки 120 м.кв.), а не процес праці; у договорі конкретно визначено строк виконання робіт, виконавцями самостійно організовувалася робота, та за її результатами отримано вартість наданих послуг (виконаних робіт), а не заробітну плату, що свідчить про цивільно-правовий характер цих договорів.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами судового розгляду, факт порушення позивачем трудового законодавства відповідачем не доведено, позаяк жодних належних та допустимих доказів такого порушення стороною відповідача не надано.

Разом з тим, позивач довів суду та спростував факт порушення трудового законодавства, позаяк особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не перебували у трудових відносинах з ТОВ "Будівельна компанія "Случ" і належні та допустимі докази цього в повній мірі надано позивачем.

Таким чином, порушення ТОВ "Будівельна компанія "Случ" положень ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24 КЗпП України спростовуються матеріалами справи і не підтверджуються жодними доказами, що зібрані в ході її розгляду.

Таким чином, відповідачем жодним чином не доведено наявності підстав для прийняття оспорюваного припису про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу. Натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

З огляду на викладене, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що припис про усунення виявлених порушень №РВ242/245/АВ/П від 13.04.2021 та постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №РВ242/245/000015 ПР-ФС від 20.05.2021 не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в ч.2 ст.2 КАС України, прийняті без урахування всіх обставин справи, що мають значення при їх прийнятті, порушують права позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними і скасування вказаних припису та попередження.

За наведеного, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судові витрати присуджуються позивачу відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "СЛУЧ" (12700, Другий провулок Мічуріна, буд. 8, м. Баранівка, Баранівський район, Житомирська область, ) до Управління Держпраці у Рівненській області (33028, вул. Лермонтова, 7, м. Рівне, ) про визнання протиправними та скасування припису та постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Управлінням Держпраці у Рівненській області про усунення виявлених порушень №РВ242/245/АВ/П від 13.04.2021 та постанову про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "СЛУЧ" штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №РВ242/245/000015 ПР-ФС від 20.05.2021.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "СЛУЧ" за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 13070 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 18 листопада 2021 року

Суддя Н.С. Гудима