Справа № 280/8177/21
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року Справа № 280/8177/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач), в якому з урахуванням уточнення (вх. №54878 від 22.09.2021) просить:

визнати протиправним рішення відповідача від 15.07.2021 №94, яким позивачу обчислено щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 78% від розміру суддівської винагороди судді, що згідно з записами у трудовій книжці включає періоди з 05.07.1982 по 23.05.2017, тобто цілих 34 роки, неповний рік у розмірі 10 місяців 18 днів, зараховано не було;

визнати за позивачем право та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді: службу в лавах Радянської армії з 30.04.1975 по 15.05.1978, тривалістю 3 роки 0 місяців 15 днів; 1/2 навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту з 01.09.1978 по 01.07.1982, тривалістю 3 роки 7 місяців 23 дні; працю суддею з 05.07.1982 по 23.05.2017, тривалістю 34 роки 10 місяців 18 днів, а усього стаж роботи за станом на 23 травня 2017 року становить 39 років 07 місяців 29 днів.

Також позивач просить встановити судовий контроль за виконанням рішення в даній справі.

Ухвалою судді від 10.09.2021 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви було усунуто.

На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві (уточненій) позивач є суддею у відставці, перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Пояснює, що рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області обчислено щомісячне грошове утримання судді у відставці з урахуванням п.3 ст. 142 ЗУ «Про судоустрій і статус судді» у розмірі 78 відсотків від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що згідно записами у трудовій книжці включає періоди з 05.07.1982 по 23.05.2017, тобто цілих 34 роки, неповний рік у розмірі 10 місяців 18 днів, зараховано не було. Вказані дії відповідача позивач вважає протиправними, оскільки у відповідності до абз. 4 п. 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідача не було підстав для зменшення стажу позивача, як судді у відставці для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. З огляду на вищевикладене, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.09.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 12.10.2021 на адресу суду надіслав відзив (вх. №58835), у якому, зокрема пояснює, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховується лише стаж зазначений у ст. 137 ЗУ «Про судоустрій статус суддів», а саме позивачу зараховується стаж роботи суддею Оріхівського районого народного суду Запорізької області з 05.07.1982 по 31.07.1985, суддею Апеляційного суду Запорізької області з 01.08.1985 по 23.05.2017 та він становить 34 роки 10 місяців 18 днів, а періоди служби на лавах Радянської армії та навчання у вищому навчальному закладі не є стажем роботи на посаді судді, а отже не можуть враховуватись при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці щодо посилань позивача на п. 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зазначає, що в час обрання позивача суддею діяв Закон СРСР «Про статус суддів в СРСР від 04.08.1987, яким не передбачено право судді на відставку на відповідно не регламентувало питання обчислення стажу судді», також зазначає , що інші законодавчі акти, які регулювали питання обчислення стажу судді втратили чинні, в результаті чого приходить до висновку, що при вирішенні спірного питання, потрібно керуватися нормами закону, який діяв під час виникнення правовідносин пов`язаних з перерахунком щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. З урахуванням зазначеного, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Згідно з Рішенням Вищої ради правосуддя №1102/0/15-17 від 11.05.2017 та наказу №113-к від 19.05.2017 ОСОБА_1 виключено із складу суддів Апеляційного суду Запорізької області, у зв`язку із поданням заяви у відставку, про що свідчить запис №20 у трудовій книжці позивача від 11.09.1973.

Наразі, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області як суддя у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Згідно з розрахунком Апеляційного суду Запорізької області стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до стажу судді позивача включено:

- служба у ВМФ з 30.04.1975 по 15.05.1978, тривалістю 3 роки 0 місяців 15 днів;

- ? навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1978 по 01.07.1982, тривалістю 1 роки 11 місяців 00 днів;

- працю суддею Оріхівського районного народного суду з 05.07.1982 по 31.07.1985 тривалістю 3 роки 0 місяців 26 дні;

- працю членом Запорізького обласного суду, суддею Апеляційного суду Запорізької області з 01.08.1985 по 23.05.2017 тривалістю 31 років 09 місяців 22 днів;

усього стаж роботи за станом на 23.05.2017 становив 39 років 10 місяців 03 дні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №280/545/21, яке набрало законної сили 25.05.2021, зокрема зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020 №07-36/87.

15.07.2021 відповідачем прийнято спірне рішення №94 про перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці та встановлено до виплати 181991,16 грн.

При цьому, як встановлено судом та не заперечується сторонами, при перерахунку довічного грошового утримання на підставі довідки Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020 №07-36/87, відповідачем враховано лише стаж роботи ОСОБА_1 суддею Оріхівського районного народного суду з 05.07.1982 по 31.07.1985, тривалістю 3 роки 0 місяців 26 дні, та суддею Апеляційного суду Запорізької області з 01.08.1985 по 23.05.2017, тривалістю 31 років 09 місяців 22 днів, обраховано розмір щомісячного довічного грошового утримання з розрахунку 78% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді.

Тобто, відповідач не зарахував позивачу до стажу роботи на посаді судді строкову військову службу, половину строку навчання в вищому навчальному закладі.

Позивач звертався із заявою до ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, на яку 25.08.2021 відповідачем була надана відповідь, відповідно до якої з 19.02.2020 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислено з урахуванням п. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 78 відсотків від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та встановлено до виплати у розмірі 181991,16 грн., у зв`язку з чим сума доплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 19.02.2020 по 30.06.2021 складає 2217021,54 грн., яка буде здійснена після відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Не погоджуючись із такою позицією відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Підставою для звільнення судді є, зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (п. 4 ч. 5 ст. 126 Конституції України).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Згідно з п. 2 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до ч. 1 ст.142 Закону №1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина 2 статті 142 Закону №1402-VIII).

Згідно з ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних» положень Закону №1402-VIII зі змінами.

Таким чином, з 19.02.2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII, оскільки фактично відбулась зміна, по відношенню до позивача, розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, що в свою чергу є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2021 по справі №280/545/21, яке набрало законної сили 25.05.2021, ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснено перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці у розмірі 78% відповідно до довідки Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020 №07-36/87 з 19.02.2020.

При цьому, відповідач не зарахував позивачу до стажу роботи на посаді судді строкову військову службу 3 роки 0 місяців 15 днів, половину строку навчання в вищому навчальному закладі 1 роки 11 місяців 00 днів, у зв`язку із чим стаж роботи на посаді судді позивача зменшився з 39 роки 10 місяців 03 днів до 34 років 10 місяців 18 днів.

Мотивуючи правомірність прийнятого рішення щодо не зарахування вказаного стажу роботи до стажу судді, відповідач посилається на норми діючого Закону України №1402-VIII та вказує про неправомірність різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів.

Статтею 137 Закону України №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Також, до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Разом із цим, відповідно до абзацу четвертого п. 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

До набрання чинності Законом №1402-VIII питання обчислення стажу роботи судді було врегульоване Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

За правилами ч. 1 ст. 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається ст. 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами ст. 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно до абз. 2 ч. 4 цієї статті було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим 10.07.1995 за № 584/95 відповідно до ст. 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України», передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби; часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише за період роботи на посаді судді, є неправомірним.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 24.03.2020 у справі № 227/766/17.

Наведене спростовує доводи відповідача про те, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховується лише стаж, зазначений у ст. 137 Закону України № 1402-VIII.

На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги в частині визнання протиправним рішення відповідача від 15.07.2021 №94, яким при перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці враховано лише стаж роботи суддею за період з 05.07.1982 по 23.05.2017, та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді: службу в лавах Радянської армії та ? навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Однак, суд звертає увагу на те, що позивач у позові зазначає, що ? навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту складало 3 року 7 місяців 23 дні, але дослідивши наявний в матеріалах справи розрахунок стажу судді щодо довічного грошового утримання судді у відставці, суд встановив, що ? навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту складав 1 рік 11 місяців 00 днів.

На підставі чого, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді ? навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту тривалістю 1 рік 11 місяців 00 днів.

Разом із цим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді: працю суддею з 05.07.1982 по 23.05.2017 тривалістю 34 років 10 місяців 18 днів, оскільки відповідно до наданих до суду доказів та пояснень відповідача, судом встановлено, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Запорізькій області було вказано стаж роботи суддею Оріхівського районного суду Запорізької області з 05.07.1982 по 31.07.1985, суддею Апеляційного суду Запорізької області з 01.08.1985 по 23.05.2017, загальною тривалістю 34 роки 10 місяців 18 днів, тобто вказаний стаж є безопірним.

Крім того, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на природу та підстави даного спору та, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, - суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання строкову військову службу 3 роки 0 місяців 15 днів, половину строку навчання в вищому навчальному закладі 1 роки 11 місяців 00 днів., шляхом здійснення з 19 лютого 2020 року перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, який працює на відповідній посаді відповідно до довідки Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020 №07-36/87, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15.07.2021 №94.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді: службу в лавах Радянської армії з 30.04.1975 по 15.05.1978, тривалістю 3 роки 00 місяців 15 днів; 1/2 навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1978 по 01.07.1982, тривалістю 1 рік 11 місяців 00 днів, у зв`язку із чим з 19 лютого 2020 року здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, який працює на відповідній посаді відповідно до довідки Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020 №07-36/87, та виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак