Справа № 826/3463/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

17 листопада 2021 року м. Київ № 826/3463/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у склад судді Аверкової В.В., при секретарі судового засідання Кібальник Я.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Збіглей Н.В.

від відповідача-1 - Філімонов О.О.

від відповідача-2 - не прибув

від відповідача-3 - Наєв Д.С.

розглянувши у судовому засіданні заяву позивача про накладення штрафу в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мініс»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління

Державної фіскальної служби у місті Києві

Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про визнання протиправними дій, стягнення коштів

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мініс" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправними дій, стягнення коштів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мініс" задоволено.

Зобов`язано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві (01033, місто Київ, вул. Жилянська, 23, ) внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю "Мініс" (03045, місто Київ, вул. Новопирогівська, 52, ) суми податку на додану вартість за період грудень 2012 року та січень 2013 року у розмірі 5 687 408,00 грн (п`ять мільйонів шістсот вісімдесят сім тисяч чотириста вісім гривень).

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мініс" (03045, місто Київ, вул. Новопирогівська, 52, ) пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за порушення строків бюджетного відшкодування за грудень 2012 року та січень 2013 року за період з 30 квітня 2013 року по 21 лютого 2018 року у розмірі 2 465 374,50 грн (два мільйона чотириста шістдесят п`ять тисяч триста сімдесят чотири гривні).

Зобов`язано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві (01033, місто Київ, вул. Жилянська, 23, ) надати суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року без змін.

28 лютого 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчі листи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року зобов`язано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві подати звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2018 року по справі №826/3463/18 у місячний строк з моменту отримання копії даної ухвали. Роз`яснено відповідачу, що у разі не надання у встановлений судом строк звіту про виконання судового рішення, судом буде застосовано штраф до керівника Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві.

10 травня 2019 року до суду надійшла ухвала Верховного Суду про відкриття касаційного провадження на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року та на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року, у зв`язку з чим адміністративна справа № 826/3463/18 була скерована до Верховного Суду.

20 серпня 2019 року до суду звернувся позивач із заявою про накладення штрафу на начальника Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Листом від 03 вересня 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва повідомив позивача про те, що заява про накладення штрафу буде розглянута після повернення справи № 826/3463/18 із касаційної інстанції до Окружного адміністративного суду міста Києва.

03 червня 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва повернулася адміністративна справа № 826/3463/18.

Постановою Верховного Суду 27 травня 2021 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишено без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі № 826/3463/18 залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2021 року зобов`язано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві подати звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2018 року по справі №826/3563/18 у місячний строк з моменту отримання копії даної ухвали.

18 серпня 2021 року до суду від відповідача надійшов звіт про виконання судового рішення, в якому відповідач просить суд прийняти звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2018 року.

Дослідивши матеріали справи та поданий звіт, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання щодо розгляду питання про накладання штрафу на суб`єкта владних повноважень за не виконання рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року призначено розгляд питання щодо прийняття звіту ГУ ДПС у м. Києві про виконання судового рішення на 17 листопада 2021 року.

У судовому засіданні 17 листопада 2021 року представник позивача підтримав заяву, представник відповідача-1 заперечив проти накладання штрафу, представник відповідача-2 не з`явився.

Дослідивши матеріали справи та подану заяву, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Порядок виконання судових рішень, визначений Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України "Про виконавче провадження".

Так, як вбачається з мотивувальної частини рішення Окружного адміністративного суду, з висновками якого погодилась колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду та Верховного Суду, судом встановлено наступне.

"Механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість визначений Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №39 від 17.01.2011 (далі - Порядок № 39).

Відповідно до пункту 6 Порядку №39, у разі коли за результатами проведення перевірок платника податку з урахуванням вимог статей 73 і 83 Податкового кодексу України підтверджено достовірність нарахованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, орган державної податкової служби складає висновок про суми відшкодування податку на додану вартість (далі - висновок), в якому зазначає суму, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету.

Згідно з пунктом 7 Порядку №39, орган державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку зобов`язаний подати органові державної казначейської служби висновок протягом: трьох робочих днів після закінчення камеральної перевірки податкової декларації платника податку, який має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; п`яти робочих днів після закінчення перевірки платника податку, який не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

Пунктом 8 Порядку №39 визначено, що державна податкова служба надсилає на постійній основі до Державної казначейської служби узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках. Порядок та строки надсилання такої інформації визначаються Державною податковою службою.

Відповідно до пункту 9 Порядку №39, на підставі висновку та узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках, орган державної казначейської служби перераховує платникові податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку, відкритий в обслуговуючому банку, протягом: трьох операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; п`яти операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

Таким чином, системно проаналізувавши викладені законодавчі норми, суд дійшов висновку про те, що у разі підтвердження достовірності нарахованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, складання висновку про суму відшкодування податку на додану вартість та його надіслання до органу, що здійснює казначейське обслуговування, є обов`язком податкового органу.

Разом з тим, станом на момент розгляду справи у суді, Порядок №39 втратив чинність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 затверджено Порядок ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі по тексту - Порядок № 26), який визначає механізм ведення Мінфіном інформаційного ресурсу Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - Реєстр) за формою згідно з додатком.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 26 орган ДФС вносить до Реєстру такі дані: найменування платника податку на додану вартість (далі - платник податку) та його індивідуальний податковий номер; дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - заява) на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість (далі - податкова декларація) або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (далі - уточнюючий розрахунок) (в разі їх подання); дату надсилання платнику податку органом ДФС повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зменшену на суму податкового боргу; реквізити поточного рахунка платника податку для перерахування бюджетного відшкодування; реквізити бюджетних рахунків для перерахування бюджетного відшкодування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; реквізити бюджетного рахунка, з якого здійснюється бюджетне відшкодування; дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, та дату поданої до органу ДФС заяви у разі виникнення у платника податку необхідності змінити напрям узгодженого бюджетного відшкодування; дату складення та вручення платнику податку акта перевірки; дату та номер податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням уточнюючого розрахунку (у разі їх подання), не узгоджену органом ДФС; дату початку оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, що оскаржується; дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження; суму узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.

Інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку (пункт 6 Порядку № 26).

У зв`язку з набранням чинності Порядком № 26, з 01 квітня 2017 року втратив чинність Порядок ведення реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2016 р. N 68, який передбачав, що реєстри формуються ДФС за даними: прийнятих територіальними органами ДФС податкових декларацій з податку на додану вартість (далі - податкові декларації) або уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість (далі - уточнюючі розрахунки), передбачених абзацом четвертим пункту 50.1 статті 50 Кодексу, та заяв, поданих у складі податкових декларацій або уточнюючих розрахунків; податкової інформації, зібраної та отриманої органами доходів і зборів, відповідно до глави 7 Кодексу.

Таким чином, бюджетне відшкодування за такими заявами до 01 квітня 2017 року здійснювалось на підставі висновку контролюючого органу, а після 01 квітня 2017 року - на підставі відображення органом ДФС в Реєстрі інформації про її узгодження."

Отже, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем-1 рішення суду від 15 серпня 2018 року у справі №826/3463/18.

Відповідно до частин першої, другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України чітко визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах покладено саме на суд, який, в разі неподання такого звіту, ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф.

Так, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Суд наголошує, що ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року та від 30 червня 2021 року двічі зобов`язано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві подати звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2018 року по справі №826/3563/18.

Двічі до Окружного адміністративного суду міста Києва надходив звіт про виконання судового рішення, за змістом яких відповідач зазначає про його невиконання через об`єктивні незалежні від нього обставини, зокрема, у звіті від 18 серпня 2021 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) відповідач-1 зазначає наступне:

«На даний час чинним законодавством не передбачено порядок ведення, механізм відшкодування сум ПДВ, внесених до Тимчасового реєстру, та структуру такого реєстру.

Водночас, відповідно до пп. 200.7.1 п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, постановою Кабінету Міністрів України 25 січня 2017 № 26 затверджено Порядок ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Так, в частині бюджетного відшкодування ПДВ запроваджено: механізм ведення Міністерством Фінансів інформаційного ресурсу Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість; формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства.

Відповідно до пункту 56 підрозділу 2 pозділу XX «Перехідні положення» Кодексу визначено, що до 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за №321/35943 (далі - Наказ № 5).

Відповідно до п. 1 розд. II Наказу № 5 облік платежів ведеться в інтегрованій картці платника (далі - ІКП) окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

Поряд з тим повідомляємо, що зазначена позивачем сума за порушення строків відшкодування ПДВ в розмірі 5 687 408,00 грн була зменшена на суму 26 094,00 грн за рахунок: донарахованої штрафні санкції за актом перевірки Податкове повідомлення- рішення (форма 'Р') N від 06 липня 2016 року на суму 295,37 грн граничний термін сплати 03 серпня 2016 року; за рахунок погашення податкових декларацій, самостійно поданих підприємством: нараховано ПДВ по декларації № від 18 травня 2018 року на суму 1339,00 грн граничний термін сплати 30 вересня 2017 року; нараховано ПДВ по декларації № від 19 жовтня 2017 року на суму 15130, 00 грн граничний термін сплати 30 жовтня 2017 року; нараховано ПДВ по декларації № від 17 листопада 2017 року на суму 16392,00 грн. термін сплати 30 листопада 2017 року (частково зменшено на 9329,63 грн.)

Таким чином, відповідно до інформаційно-телекомунікаційній системи «Податковий блок» в інтегрованій картці ТОВ «Мініс» з податку на додану вартість станом на 30 липня 2021 року обліковується залишок невідшкодованої суми податку на додану вартість в розмірі 5 661 314,00 гривень.

Також, в інтегрованій картці з податку на додану вартість ТОВ «Мініс» 18 квітня 2019 року обліковується стягнута з Державного бюджету України на користь ТОВ «Мініс» пеня за порушення строків відшкодування податку на додану вартість у розмірі 2 465 374,50 грн. згідно виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/3463/18».

На підтвердження вищезазначених доводів відповідачем-1 надані копії службових листів.

Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мініс» задоволено.

Зобов`язано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві (01033, місто Київ, вул. Жилянська, 23, ) внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю "Мініс" (03045, місто Київ, вул. Новопирогівська, 52, ) суми податку на додану вартість за період грудень 2012 року та січень 2013 року у розмірі 5 687 408,00 грн (п`ять мільйонів шістсот вісімдесят сім тисяч чотириста вісім гривень).

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мініс" (03045, місто Київ, вул. Новопирогівська, 52, ) пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за порушення строків бюджетного відшкодування за грудень 2012 року та січень 2013 року за період з 30 квітня 2013 року по 21 лютого 2018 року у розмірі 2 465 374,50 грн (два мільйона чотириста шістдесят п`ять тисяч триста сімдесят чотири гривні).

Зобов`язано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві (01033, місто Київ, вул. Жилянська, 23, ) надати суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Суд наголошує, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню, проте, із змісту звіту про виконання судового рішення від 18 серпня 2021 року не вбачається його повного виконання.

Надані відповідачем службові листи не свідчать про повне виконання рішення суду.

Вищенаведене свідчить, що відповідачем станом на листопад 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року не виконано, двічі надання строку для виконання рішення шляхом встановлення судового контролю ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року та від 30 червня 2021 року не дало жодних результатів, що на думку суду свідчить про наявність підстав для накладання штрафу.

Суд наголошує, що будь-яких поважних причин невиконання рішення суду відповідачем не повідомлено.

Відповідно до частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Таким чином, у разі неподання суб`єктом владних повноважень у встановлений судом строк звіту про виконання судового рішення, яке набрало законної сили, або за наслідками розгляду такого звіту суд має право накласти на керівника такого суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, або встановити новий строк подання звіту.

Разом з тим, розглядаючи питання накладення штрафу, необхідно встановити, що рішення не виконано повністю або в частині, з`ясувати причини невиконання судового рішення, встановити керівника, відповідального за виконання постанови.

Частина перша статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Разом з тим, суд вважає за доцільне звернути увагу позивача, що накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення з підстав, визначених статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, є правом суду, а не обов`язком.

Адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року справа №560/523/19.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора вказав, що "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".

У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин сьомої, дев`ятої, пункту 2 частини шістнадцятої статті 2368 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

З огляду на це посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права на судовий захист.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про достатність підстав для накладення штрафу на керівника відповідача - суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.

Відповідно до приписів частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України розмір можливого штрафу за неподання звіту про виконання рішення знаходиться у межах від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною сьомою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб - 2 270,00 грн.

Визначаючи розмір штрафу, суд дійшов висновку про необхідність його застосування у мінімальному розмірі, тобто, на рівні двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю доказів виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року у справі № 826/3463/18 суд вважає за необхідне накласти на керівника ГУ ДПС у місті Києві 45400,00 грн. (2 270,00 грн. х 20) - штраф за неподання звіту та за невиконання рішення суду та у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладені обставини, суд також вважає за необхідне встановити відповідачу новий строк в один місяць з дня набрання даною ухвалою законної сили для подання звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року у справі № 826/3463/18.

Керуючись статтями 145, 243, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В :

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мініс» - задовольнити.

2. Накласти штраф у розмірі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень на начальника Головного управління Державної податкової служби у місті Києві Лагутіну Злату Володимирівну.

3. Половину штрафу в розмірі 22 700 грн (двадцять дві тисячі сімсот) гривень стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мініс», іншу половину штрафу в розмірі 22 700 грн (двадцять дві тисячі сімсот) гривень стягнути на користь Державного бюджету України.

4. Встановити Головному управлінню Державної податкової служби у місті Києві строк в один місяць з дня набрання даною ухвалою законної сили для подання звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року у справі № 826/3463/18.

5. Попередити начальника Головного управління Державної податкової служби у місті Києві Лагутіну Злату Володимирівну про те, що за правилами частини шостої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України з наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня у розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції.

6. Попередити начальника Головного управління Державної податкової служби у місті Києві Лагутіну Злату Володимирівну про те, що відповідно до частини сьомої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Ухвала є виконавчим документом.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України:

Ухвала набрала законної сили - 17 листопада 2021 року.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мініс» (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, 52, ).

Стягувач: Державна судова адміністрація України (01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ).

Боржник: Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова

Повний текст ухвали виготовлений 17.11.2021.