Справа № 640/9417/21
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9417/21 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

за участю секретаря: Масловської К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання неправомірними дій державного виконавця та визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), у якому просила:

-визнати неправомірними дії державного виконавця Васильєва С.С. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору №34757201 від 10 лютого 2016 року з ОСОБА_1 у розмірі 122987,63 грн;

-визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору №34757201 від 10 лютого 2016 року з ОСОБА_1 у розмірі 122987,63 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, за виконавчим листом №2-1574, виданим 15 серпня 2012 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Сведбанк" суми боргу 1229876,25 грн, відкрито виконавче провадження ВП №34757201, про що винесено відповідну постанову 16 жовтня 2012 року.

Пунктом 2 резолютивної частини постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 жовтня 2012 року боржника зобов`язано добровільно виконати рішення до 23 жовтня 2012 року.

Пунктом 3 резолютивної частини цієї постанови зазначено, що при невиконанні рішення в наданий строк для самостійного виконання - виконати його в примусовому порядку зі стягнення з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

17 грудня 2013 року відповідачем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, у відповідності до якої виконавче провадження №34757201 об`єднано з виконавчим провадженням №41267860.

24 червня 2020 року за №35296 відповідачем зареєстрована заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (правонаступник ПАТ "Сведбанк" за договором відступлення права вимоги) про повернення виконавчого документа відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25 червня 2020 року винесена постанова ВП №34757201 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Враховуючи викладене, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець постановив виконавчий документ - виконавчий лист №2-1574, виданий 15 серпня 2012 року Оболонським районним судом міста Києва повернути стягувачу.

При цьому, як слідує із матеріалів виконавчого провадження, 10 лютого 2016 року державним виконавцем була винесена постанова ВП №34757201 про стягнення з боржника виконавчого збору, якою вирішено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 122987,63 грн в зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Сведбанк" суми боргу 1229876,25 грн у добровільному порядку.

На виконання вказаної постанови 02 липня 2020 року відкрито виконавче провадження №62442654.

Позивач, вважаючи винесену постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, звернулась із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа визначені статтею 40 Закону №1404-VIII.

Так, частиною 3 статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Так, відповідно до матеріалів справи, 24 червня 2020 року відповідачу в межах виконавчого провадження надійшла заява про повернення виконавчого документа.

25 червня 2020 року, відповідачем прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Втім, 10 лютого 2016 року державним виконавцем була винесена постанова ВП №34757201 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Колегія суддів звертає увагу, що винесення постанови до дати винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (чи до закінчення виконавчого провадження) не суперечить нормам Закону України «Про виконавче провадження», позаяк норми останнього містять імперативний припис щодо дати не пізніше якої має бути винесена постанова про стягнення виконавчого збору, отже винесення постанови про стягнення виконавчого збору 10.02.2016 року здійснена виконавцем на підставі норм чинного законодавства.

Щодо тверджень представника позивача, що відповідачем не вчинялись дії, спрямовані на виконання виконавчого листа №2-1574, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали виконавчого провадження №34757201 містять запити державного виконавця від 16 жовтня 2012 року до УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, Київського міського БТІ, Головного управління земельних ресурсів, адресного бюро при ГУ МВС України в м. Києві про надання інформації про наявність майна та поточних рахунків, що зареєстровані за ОСОБА_1 .

Також матеріали виконавчого провадження №34757201 містять запит державного виконавця від 28 листопада 2012 року до Головного управління земельних ресурсів щодо надання інформації про наявність земельних ділянок, що зареєстровані за ОСОБА_1 .

Окрім того, 27 листопада 2012 року в межах виконавчого провадження за виконавчим листом №2-1574 від 15 серпня 2012 року, складено акт опису й арешту майна.

21 січня 2013 року та 11 жовтня 2013 року винесено постанови про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

В подальшому вчинялись інші дії державним виконавцем, спрямовані на виконання виконавчого листа №2-1574: постановою від 30 травня 2014 року призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні; вчинялись запити до відповідних установ та направлялись вимоги: №1022/10 від 18 червня 2014 року, №5526817 від 18 червня 2014 року, №5526820 від 18 червня 2014 року, №6246432 від 01 серпня 2014 року, №6246444 від 01 серпня 2014 року, №1022/10 від 03 жовтня 2014 року, №10405613 від 13 березня 2015 року, №10405638 від 13 березня 2015 року, №708/15 від 18 березня 2015 року, №121/15 від 25 березня 2015 року, №708/15 від 25 листопада 2015 року, №121/15 від 25 листопада 2015 року, №15225542 від 25 листопада 2015 року, №15225525 від 25 листопада 2015 року, №15225512 від 25 листопада 2015 року, №708/15 від 04 травня 2016 року; 10 лютого 2016 року винесено постанову про арешт коштів; 14 липня 2016 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Також матеріали справи містять платіжні вимоги №708/15 від 22 червня 2016 року на суму 1 491 972,52 грн, №708/15 від 24 червня 2016 року на суму 1 491 972,52 грн.

Таким чином, наведене спростовує доводи, що державним виконавцем не вчинялось жодних дій, спрямованих на виконання виконавчого листа №2-1574, виданого 15 серпня 2012 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Сведбанк" суми боргу 1229876,25 грн.

Вимогами статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За змістом статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час винесення оскаржуваної постанови) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Крім того, твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що їй було невідомо про наявність судових процесів та відкритих виконавчих проваджень, спростовуються матеріалами справи.

В матеріалах справи наявна Заява позивача від 22 квітня 2015 року до ВДВС Оболонського РУЮ міста Києва, з якої вбачається, що позивач сама зазначає, що у ВДВС Оболонського РУЮ міста Києва знаходиться на виконанні рішення Оболонського районного суду міста Києва (а.с. 112).

У зв`язку з вищевикладеним всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції про правомірність дій державного виконавця під час винесення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП 34757202, постанова є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята в межах повноважень та у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року - без змін.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що приймаючи спірну постанову, відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та у відповідності до законодавчих приписів.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.