Справа № 580/4132/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4132/21 Суддя (судді) першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо повернення матеріалів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань листом від 12.04.2021 №112/16.3.2/21;

- зобов`язати Міністерство юстиції України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з установленням 2 групи інвалідності за захворюваннями, що пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

На обґрунтування вимог позивач зазначав, що у відповідача були відсутні правові підстави та повноваження для повернення документів позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги листом, який не є рішенням у розумінні Порядку №850, оскільки такий не містить підстав та мотивів відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. Наголошував, що Порядок №850 визначає виключні підстави за яких призначення і виплата грошової допомоги не здійснюється. В свою чергу, на переконання позивача, у його випадку таких не встановлено та такі відсутні.

Крім того вказував, що посилання відповідача на неможливість виплатити одноразову грошову допомогу з тих причин, що позивачу проведено повторний огляд після первинного встановлення інвалідності є нікчемними, оскільки пунктом 2 Порядку № 850 врегульовано, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії, а тому днем коли у позивача виникло право на отримання грошової допомоги є день встановлення йому інвалідності саме внаслідок захворювань, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. Встановлення ж інвалідності на підставі загальних захворювань, не дає йому право отримання грошової допомоги. При цьому, пункт 4 Порядку № 850, на який посилається відповідач відмовляючи у здійсненні виплати, на переконання позивача, не має відношення до нього, адже у ньому йде мова про випадок, коли особа набула право на отримання грошової допомоги, а у подальшому набула право на отримання ще більшого розміру грошової допомоги. В свою чергу, позивач раніше не мав права її отримати та не отримував.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 19.01.2021 про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 2 групи інвалідності.

Зобов`язано Міністерство юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.01.2021 з доданими документами про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 2 групи інвалідності і прийняти відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зокрема, апелянт посилається на положення пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» та зазначає про недотримання умов, які пов`язані із часом настання інвалідності та причиною звільнення. Крім того, наголошує, що відповідно до положень Порядку №850 інвалідність працівника міліції має бути встановлена внаслідок захворювання або нещасного випадку, які мали місце в період проходження служби. Тому, на переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у позивач права на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідач також зазначає, що позивачем не дотримано вимоги пункту 7 Порядку №850, оскільки у заяві відсутня та до заяви не додавалась інформація щодо первинного огляду позивача про встановлення групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Поруч з цим, скаржник не погоджується з висновком суду щодо вичерпності визначених пунктом 14 Порядку №850 переліку випадків коли призначення і виплата грошової допомоги не здійснюється, оскільки Порядок №850 визначає також й інші умови, за відсутності яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Так, пунктом 3 Порядку №850 визначено обставини, лише за наявності яких може бути призначені і виплачена ОГД, а тому, на переконання відповідача, їх відсутність є також підставою для відмови.

Крім того, посилаючись на пункт 9 Порядку №850 МЮУ стверджує, що повноваження на прийняття рішення про призначення та виплату ОГД належать МВС, а не Міністерству. При цьому, МЮУ здійснює лише перевірку відповідності матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги Порядку №850. В свою чергу, спірний лист підготовлено у порядку контролю за діяльністю територіального органу, а не як рішення про відмову у призначенні та виплаті ОГД.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останній, зокрема, зазначає, що він не був працівником поліції, не звільнявся на підставі Закону України «Про Національну поліцію», а заяву про виплату допомоги подавав не на підставі цих норм. Крім того зауважує, що єдиною причиною повернення документів у листі визначено перевищення двохрічного строку після проведення первинного встановлення інвалідності до повторного огляду, інших підстав у листі не зазначено. Щодо відсутності повноважень позивач вказує, що у зв`язку зі зміною підпорядкування Департаменту з питань кримінальних покарань від МВС України до МЮУ, відповідно і змінився суб`єкт, який приймає рішення про призначення і виплату такої допомоги, тобто реалізує те, що Порядком №850 віднесено до компетенції МВС України. Як приклад позивач посилається на постанову Верховного Суду у справі №806/3247/18. Стосовно ненадання висновку МСЕК про первинне встановлення інвалідності позивач наголошує, що право на отримання грошової допомоги ним набуто вперше, тому ним не подавалися та не могли бути подані документи для отримання ОГД у більшому розмірі.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що 11.09.2014 Міжрайонною МСЕК №2 м. Черкаси ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності безтерміново у зв`язку із загальним захворюванням.

08.12.2020 Обласною МСЕК №1 м. Черкаси позивачу встановлена 2 група інвалідності безтерміново у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС та визначено 80% втрати працездатності.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань із заявою від 19.01.2021 про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС.

До заяви додав копії: паспорта та РНОКПП; довідок МСЕК від 08.12.2020; постанови ВЛК; висновку службового розслідування.

19.01.2021 Державна установа «Черкаська виправна колонія (№ 62) склала висновок службового розслідування за фактом установлення 2 групи інвалідності колишньому співробітнику Черкаської виправної колонії УДДУПВП у Черкаській області (№ 62), правонаступником якої є Державна установа «Черкаська виправна колонія (№ 62) ОСОБА_1 , яким вирішено направити матеріали на розгляд комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань для прийняття рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Листом від 20.01.2021 № 2/103/Гб Державна установа «Черкаська виправна колонія (№ 62) направила матеріали для виплати позивачу одноразової грошової допомоги до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

01.03.2021 Департаментом з питань виконання кримінальних покарань складено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги. Вказаний висновок разом поданими позивачем документами направлений Міністерству юстиції України.

За наслідками розгляду цих документів відповідач листом від 12.04.2021 №112/16.3.2/-21 повернув матеріали до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на доопрацювання. У зазначеному листі МЮУ посилається на пункт 2 пункту 3 Порядку №850 та підкреслює, що ОГД призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. МЮУ зазначає, що за наданими матеріалами Черкаською обласною МСЕК №1 повторно здійснено огляд позивача та встановлено інвалідність «захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС». У листі також міститься посилання на пункт 4 Порядку №850. Крім того відповідач вказує, що оформлення наданих матеріалів не відповідають вимогам Порядку №850.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (втратив чинність 7 листопада 2015 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вказаної норми Закону України «Про міліцію» Кабінетом Міністрів України 21 жовтня 2015 року затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850 (далі - Порядок №850).

02 липня 2015 року прийнято Закон України «Про Національну поліцію», пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно з пунктом 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 7 Порядку № 850 визначено перелік документів, які подає за місцем служби працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 Порядку № 850).

Аналіз наведених норм законодавства, дає підстави для висновку, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. При цьому, отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію» здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», а тому колегією суддів відхиляються посилання апелянта на підстави призначення та виплати ОГД, визначені статтею 97 Закону України «Про національну поліцію».

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, у зв`язку з чим позивач отримав право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850.

У передбаченому порядку позивач звернувся із відповідною заявою.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, всупереч вимогам Порядку №850 Міністерством юстиції України не прийнято рішення про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги. В свою чергу, лист відповідача за наслідками розгляду документів позивача про призначення йому одноразової грошової допомоги за змістом та формою не може вважатись «рішенням про відмову».

Вказане не заперечує і апелянт в апеляційній скарзі. Скаржник зазначає, що вказаний лист підготовлено у порядку контролю за діяльністю територіального органу, а не як рішення про відмову у призначенні і виплаті ОГД.

При цьому, апелянт посилається на пункт 9 Порядку №850 та стверджує, що повноваження на прийняття рішення про призначення та виплату ОГД відповідно до Порядку №850 належать МВС, а не МЮУ. А МЮУ здійснює лише перевірку відповідності матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги Порядку №850.

Колегія суддів критично оцінює такі доводи апелянта, оскільки за логікою скаржника МЮУ взагалі не було уповноважене перевіряти матеріали про виплату одноразової грошової допомоги. Натомість, колегія суддів зазначає, що у зв`язку зі зміною підпорядкування Департаменту з питань кримінальних покарань від Міністерства внутрішніх справ України до Міністерства юстиції України, відповідно змінився суб`єкт, який приймає рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, тобто реалізує те, що Порядком №850 віднесено до компетенції МВС України. Відтак, обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні грошової допомоги відповідно до Порядку №850 у цій справі покладено саме на Міністерство юстиції України. Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №806/3247/18.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних обставинах відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки не прийняв у встановлений законом строк рішення за наслідками розгляду документів позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Оцінюючи доводи апелянта, що стосуються пункту 4 Порядку №850 та необхідності надання позивачем до заяви інформації (як стверджує апелянт) щодо первинного огляду позивача про встановлення групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, колегія суддів зазначає, що вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки встановлення позивачу інвалідності, що дає право на призначення одноразової грошової допомоги, позивачу встановлено вперше. Раніше ж встановлена позивачу група інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням не давала останньому права на призначення одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів наголошує, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку №850, і підстави на які посилається Міністерство юстиції України фактично відмовляючи позивачу, вказана норма не містить.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13 лютого 2018 року справа № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі №530/1280/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 361/7249/17, від 12 липня 2019 року у справі №554/5405/17.

В свою чергу, відповідач не наводить визначених пунктом 14 Порядку №850 підстав для відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судом встановлено, що позивач у відзиві на апеляційну скаргу заявив клопотання про стягнення з Міністерства юстиції України витрати на правову допомогу за підготовку відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 1 000,00 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до відзиву долучено Договір про надання правової допомоги від 14.05.2021, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги станом на 30.09.2021 на підставі договору про надання правової допомоги від 14.05.2021, квитанція до прибуткового касового ордера №43 від 30.09.2021 на суму 1 000,00 грн. Вказані докази достатнім чином підтверджують понесені позивачем витрати.

Крім того, позивачем надано докази направлення позивачем відзиву на апеляційну скаргу з додатками. Отримання відповідачем вказаного відзиву підтверджується наданими до суду апеляційної інстанціями запереченнями відповідача на відзив. Разом з цим, у запереченнях на відзив відповідач не заперечив проти розміру заявлених до відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Згідно з частинами 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами частин 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Колегією суддів встановлено відсутність з боку відповідача клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, що свідчить про відсутність у суду апеляційної інстанції передбачених процесуальним законом підстав для зменшення розміру належних до відшкодування витрат позивача на правничу допомогу.

За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу юстиції України залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року - без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ) судові витрати у розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко