Справа № 540/5792/21
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/5792/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Білозерський центр первинної медико-санітарної допомоги" Херсонського району Херсонської області та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок лікарсько-консультаційної комісії Комунального некомерційного підприємства «Білозерський центр первинної медико-санітарної допомоги» Херсонського району Херсонської області, оформлений протоколом №60 від 01.04.2021р. щодо терміну настання інвалідності у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонської області від 25.02.2021р. № 79, яке викладено у листі від 30.03.2021р. №2100-0304-8/15631 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України у Херсонській області призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дострокову пенсію за віком з дня звернення, тобто з 22.03.2021р.

Ухвалою від 05.10.2021р. позовну заяву повернуто позивачу в частині позовних вимог про:

- визнання протиправним та скасування висновку лікарсько-консультаційної комісії Комунального некомерційного підприємства «Білозерський центр первинної медико-санітарної допомоги» Херсонського району Херсонської області, оформленого протоколом №60 від 01.04.2021р. щодо терміну настання інвалідності у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України у Херсонській області призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дострокову пенсію за віком з дня звернення, тобто з 22.03.2021р.

Ухвалою від 05.10.2021 вказаний позов в іншій частині залишений без руху, позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.

На виконання вимог ухвали позивачем подано нову редакцію позовної заяви, відповідно до якої вона просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонської області (далі - відповідач, ГУПФУ в Херсонській області) від 25.03.2021р. №79, яке викладено у листі від 30.03.2021 року № 2100-0304-8/15631 про відмову в призначенні позивачу дострокової пенсії за віком;

- зобов`язати ГУПФУ в Херсонській області призначити позивачу дострокову пенсію за віком з дня звернення, тобто з 22.03.2021р.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що вона є матір`ю дитини-інваліда з дитинства та має стаж роботи понад 15 років. Відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач має право на призначення дострокової пенсії за віком. Враховуючи дану норму, позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, однак відповідач відмовив у призначенні такої пенсії, посилаючись на відсутність висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Ухвалою від 19.10.2021р. провадження у справі відкрито та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач 08.11.2021р. подав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що позивач не надав копію медичного висновку про те, що дитина мала медичні показання для визнання її особою з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, у той час як надання такого висновку передбачено статтею 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пунктами 2.17, 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1.

Позивач відповіді на відзив не подав.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

На ОСОБА_2 лікарсько-консультаційною комісією 23.10.2006р. складено медичний висновок на дитину з інвалідністю віком до 18 років, відповідно до якого дитина має захворювання (патологічний стан), які відповідають підпункту 2.4 пункту 2 Розділу XI «Хвороби ока та придаткового апарату» Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001р. № 454/471/516.

Згідно із довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 06.06.2013р. серії 10ААВ №376033, ОСОБА_2 установлено ІІІ групу інвалідності безстроково, причина - інвалідність з дитинства.

30 січня 2021 року позивачу виповнилось 50 років, на цей час вона мала страховий стаж для призначення пенсії 16 років 5 місяців 15 днів.

Двадцять другого березня 2021 року позивач звернулась до Білозерського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ГУПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства - ОСОБА_2 , яку виховувала до шестирічного віку, та надала такі документи, як довідку від 06.06.2013р. до акта огляду МСЕК про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою з інвалідністю з дитинства.

Рішенням ГУПФУ в Херсонській області №79 від 25.03.2021р. позивачу відмовлено у призначенні пенсії згідно із пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з тим, що відсутнє підтвердження щодо можливості настання інвалідності до 18 років (висновок МСЕК), оскільки інвалідність встановлено після досягнення особою вісімнадцятирічного віку.

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом вих.№ 2100-0304-8/15631 від 30.03.2021р.

Двадцять третього квітня 2021 року позивач повторно звернулась до відповідача, додавши до заяви про призначення пенсії такі документи: довідку КНП «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» про аналіз медичної документації, в якій зазначено, що, враховуючи причини захворювання, з приводу якого дитина визнана інвалідом у 2006р., можна вважати, що дане захворювання могло бути визнаним до досягнення дитиною 6-річного віку; медичний висновок на дитину (підлітка) інваліда з дитинства у віці до 18 років, який надається до органів соціального забезпечення за місцем проживання батьків від 23.10.2006р., про те, що наявне захворювання у ОСОБА_2 дає право на отримання допомоги на дітей-інвалідів з дитинства у віці до 18 років; довідку управління соціального захисту населення Білозерської райдержадміністрації про отримання допомоги на дитину з інвалідністю в період з 12.07.2007р. по 20.05.2013р.; копію виписки із медичної картки стаціонарного хворого №115782; довідку селищної ради про те, що позивач народила та виховувала до шестирічного віку інваліда з дитинства.

У зв`язку з тим, що позивачем не було надано висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок медико-соціальної експертної комісії про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності), відповідачем було прийнято рішення №79 від 29.04.2021р. про відмову позивачу в призначенні пенсії відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Уважаючи, що вона відповідає всім умовам для призначення пенсії згідно із статтею 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач не погодилась із рішенням відповідача від 25.03.2021р. №79 та оскаржила його до суду.

При вирішенні цього спору суд виходить з такого.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу).

За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Таким чином, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття «особа з інвалідністю» на момент виникнення спірних відносин установлювався статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, а також статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні». Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» дитина з інвалідністю - це особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Визначення терміну «інвалід з дитинства» не міститься ані в Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ані в Законі України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».

При цьому за змістом абзацу 2 пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Зі змісту пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-ІV вбачається, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.

Отже, для призначення пенсії на підставі Закону №1058-ІV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Непрямим підтвердженням цього є встановлена частиною 6 статті 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість, за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.

Відповідно до частини 12 статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020р. №25-1, яка чинна з 16.03.2021р., далі - Порядок №22-1) в абзаці одинадцятому підпункту 5 пункту 2.1 установлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Пунктами 2.17, 2.18 Порядку №22-1 визначено, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Тобто такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд зазначає, що пункт 2.18 Порядку № 22-1 не суперечить положенням пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV, оскільки не встановлює та/або не змінює механізм призначення такого виду пенсії.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 330/2181/16-а, Верховним Судом в постанові від 19.10.2020 у справі № 510/475/17.

Отже, подання зазначених у реченні другому пункту 2.18 Порядку №22-1 документів - висновку лікарсько-консультаційної комісії та / або висновку МСЕК, є обов`язковою умовою для призначення достроково пенсії у двох випадках: коли дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку, або коли дитина визнана особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку.

З наявних матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 визнана інвалідом з дитинства згідно медичним висновком лікарсько-консультаційної комісії від 23.10.2006р., тобто у віці 11 років.

Надалі їй установлено ІІІ групу інвалідності згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 06.06.2013р. серії 10ААВ №376033, причина інвалідності указана - інвалідність з дитинства.

Тому умовою для призначення позивачу пенсії згідно з пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV є надання нею при зверненні до пенсійного органу висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що ОСОБА_2 мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Такого висновку позивач відповідачу не подавала.

Суд звертає увагу позивача на те, що вона в судовому порядку не порушувала питання про зобов`язання лікарсько-консультаційної комісії видати їй висновок про те, що її донька мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Враховуючи встановлені обставини справи та зазначені норми матеріального права, суд дійшов висновку про те, що станом на час звернення до відповідача, у позивача були відсутні правові підстави на призначення пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства, оскільки при зверненні до пенсійного органу із відповідною заявою позивач не надала висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що її донька мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Отже, відповідач цілком правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України). Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідач належним чином спростував доводи позивача та довів правомірність оскаржуваного рішення.

Також суд звертає увагу на те, що в новій редакції позовної заяви другим відповідачем указано Комунальне некомерційне підприємство "Білозерський центр первинної медико-санітарної допомоги" Херсонського району Херсонської області, до якого позивач не звертає жодних позовних вимог. У тексті позовної заяви відсутні будь-які обґрунтування вимог, які б позивач мала намір пред`явити до зазначеної установи, але не зазначила в прохальній частині позову. З огляду на викладене, суд розцінює це як описку, а відтак у справі бере участь лише один відповідач, яким є ГУПФУ в Херсонській області і позовні вимоги, які вирішує суд при розгляді цієї справи, звернуті виключно до нього.

Підсумовуючи викладене, суд вважає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат згідно із статтею 139 КАС України не здійснюється, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 112010200