Справа № 280/6555/21
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 листопада 2021 року Справа № 280/6555/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса для листування: « АДРЕСА_1 ; адреса проживання позивачки: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, дій та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати дії та рішення відповідача, повідомлені в листах №0800-0202-8/11757 від 16.02.2021 та №0800-0202-8/22758 від 29.03.2021, стосовно відмови у призначенні пенсії позивачці, та бездіяльність відповідача, щодо не призначення пенсії позивачки - протиправними, скасувати їх;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 08.02.2021 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

- стягнути з відповідача коштів в сумі 100000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачці.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що 08.02.2021 представник позивача звернувся безпосередньо до відповідача з особистою відповідною заявою позивачки про призначення пенсії, засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції, проте відповідач в своїх рішеннях №0800-0202-8/11757 від 16.02.2021 та №0800-0202-8/22758 від 29.03.2021 протиправно відмовив у призначенні пенсії позивачці. Стверджує, що при віці 71 рік і страховому стажі орієнтовно 31 рік позивачка досягла усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, встановлених частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ані до виїзду, ані станом на сьогоднішній день пенсія позивачці не призначалася, відповідно пенсійних виплат не отримує. Вказує, що твердження відповідача щодо недотримання вимоги Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, не відповідає дійсності, з огляду на те, що Пенсійний фонд не може вимагати подання заяви виключно у формі, яка відповідає затвердженій у Порядку, а тому відмовивши позивачці в розгляді її заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивачки, як пенсіонерки. Крім того, зауважує, що немає ніяких підстав для ствердження, що буцімто позивачка відповідно до вимог пунктів 2.9 або 2.22 Порядку №22-1 зобов`язана надати відповідачу саме паспорт громадянина України (вилучений у позивачки) та що паспорт громадянина України для виїзду за кордон, на підставі якого була веріфікована особа позивачки при підписанні довіреності та заяви, не відповідає вимогам пункту 2.9 Порядку. На підставі викладеного, просить захистити права позивача шляхом визнання протиправними та скасування рішень №0800-0202-8/11757 від 16.02.2021 та №0800-0202-8/22758 від 29.03.2021, визнання дій відповідача стосовно відмови у призначенні пенсії та його бездіяльності щодо її призначення протиправними та зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачці з 08.02.2021 та здійснювати виплату пенсії на її банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також стверджує, що відповідачем їй нанесено моральну шкоду у вигляді страждань та принижень, яких позивачка зазнала внаслідок протиправних дій, бездіяльності та рішень відповідача вказаних в позові, котрі діяли на позивачку які всі разом, так і кожен з них окремо, при цьому, оцінює нанесену їй моральну шкоду в сумі 100000,00 грн. та просить зобов`язати відповідача відшкодувати їй моральну шкоду в повному розмірі.

Ухвалою суду від 03.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 31.08.2021 надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№49962), в якому пояснює, що представник позивача звернувся з заявою в рамках Закону України «Про звернення громадян», при цьому представника було повідомлено, що є певний порядок дій для призначення пенсії, котрим він не скористався та повернуто документи представнику. Таким чином, наголошує, що позивачу не було відмовлено в призначенні пенсії, тобто відповідач не виносив рішення щодо відмови в призначенні пенсії, але роз`яснено процедуру та порядок звернення за призначенням пенсії, якої позивач не став дотримуватись і звернувся до суду. Стосовно компенсації втрати частини доходів відповідач зазначає, що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер, не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Щодо проведення індексації вказує, що соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсія, обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не відносяться до об`єктів індексації. Стосовно відшкодування моральної шкоди звертає увагу, що позивач безпідставно визначив розмір моральної шкоди в сумі 100000,00 грн., жодних доказів в обґрунтування залежності цієї суми від понесених ним душевних страждань не надано, розрахунку розміру моральної шкоди позивачем теж не надано. Тобто, позивачем не доведено, що діями відповідача щодо роз`яснення порядку призначення пенсії їй заподіяно моральну шкоду, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіяння позивачу шкоди, не зазначено, з яких міркувань виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача надано суду відповідь на відзив (вх.№51513 від 07.09.2021), у якій вказує, що аналіз відзиву доводить, що у відповідача відсутні будь-які б то не було підстави проти задоволення позовних вимог позивачки. З огляду на викладене, а також наведену судову практику в аналогічних справах, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон типу Р, серії НОМЕР_2 , орган видачі 2ISR, дата видачі 05.02.2020, дійсний до 05.02.2030. До 2000 року позивач проживала у м.Запоріжжі, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

08.02.2021 представник позивача, який діє на підставі ордеру та виданої йому довіреності, звернувся через електронний кабінет порталу електронних послуг Пенсійного фонду України до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії.

До заяви надав скановані копії наступних документів: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, трудову книжку, довіреність, оригінал заяви про призначення пенсії від 23.11.2020.

Проте, представником позивача отримано лист-відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №0800-0202-8/11757 від 16.02.2021, у якому із посиланням на приписи пунктів 1, 2.9, 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596 «Про затвердження Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках», повідомлено, що звернення розглянуто на веб-порталі Пенсійного фонду України в рамках Закону України «Про звернення громадян». Отже, враховуючи вищезазначене, після звернення ОСОБА_1 з заявою відповідного зразка, паспорта громадянина України та надання оригіналів необхідних документів, визначених Порядком №22-1 та Постановою №1596, можливо буде повернутись до питання призначення пенсії.

19.03.2021 уповноважений представник позивача з`явився особисто до відповідача з оригіналами наведених вище документів та подав особисту заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, однак листом від 29.03.2021 №0800-0202-8/22758 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повернуто оригінали заяви про призначення пенсії від 23.11.2020 ОСОБА_1 та вказано про необхідність звернення позивача з заявою відповідного зразка, паспортом громадянина України та надання оригіналів необхідних документів, визначених Порядком №22-1 та Постановою №1596, для повернення до питання призначення пенсії.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону №1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 44 Закону №1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (частина п`ята статті 45 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846).

Пунктом 1.2 Порядку №22-1 визначено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

Тобто, пунктом 1.2 Порядку №22-1 передбачено можливість подачі такої заяви як особисто майбутнім пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Також, постановою Пенсійного фонду України №13-1 від 30.07.2015 затверджено Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України (далі - Положення №13-1).

Пунктом 1 розділу 4 Положення №13-1 визначено, що надання органами Пенсійного фонду послуг в електронній формі здійснюється з використанням технологій віддаленого доступу (веб-технологій) та автоматизованої передачі і обробки інформації і включає: реєстрацію користувачів електронних послуг на веб-порталі; доступ до розміщеної на веб-порталі інформації; доступ для користувача електронної послуги до інформації про стан відомостей про застраховану особу, пенсійних виплат, стан відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, стан взаєморозрахунків за зобов`язаннями платника (за умови підтвердження ідентифікації особи, що одержує доступ, шляхом реєстрації особи в базі даних веб-порталу); замовлення та отримання в електронному вигляді довідок та/або витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру з використанням перевірочних кодів (для користувачів, які зареєстровані на веб-порталі та ідентифіковані за допомогою кваліфікованого електронного підпису); замовлення послуги інформування за допомогою СМС-повідомлення; взаємодію користувача електронної послуги з органами Пенсійного фонду з питань: заповнення бланків заяви, скарги, пропозиції, запиту в електронній формі; стану розгляду заяв, скарг, пропозицій, запитів, поданих в електронній формі; подання запитів для підготовки в паперовій формі довідок, інших документів, які заявник одержує під час особистого звернення до органів Пенсійного фонду; попереднього запису на прийом в органі Пенсійного фонду; одержання іншої необхідної довідкової інформації (місцезнаходження, телефони органів Пенсійного фонду, новини тощо). Електронні послуги можуть надаватися через агентські пункти після ідентифікації особи засобами веб-порталу.

Таким чином, на даний час подати документи на призначення пенсії можливо через особистий кабінет порталу електронних послуг Пенсійного фонду України за допомогою кваліфікованого електронного підпису або з`явитися до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Пенсійного фонду України як особисто, так і його уповноваженим представником.

З огляду на вказане, суд вважає необґрунтованим твердження представника відповідача щодо звернення 08.02.2021 уповноваженого представника із заявою в рамках Закону України «Про звернення громадян», оскільки матеріали справи містять заяву про призначення пенсії від 08.02.2021, подану адвокатом Маломедом Вадимом, який діє на підставі ордеру та виданої йому довіреності, в інтересах ОСОБА_1 . При цьому, до поданої заяви представником також було долучено належним чином завірену копію особистої заяви позивача від 23.11.2020. Вказані обставини відповідачем під час розгляду справи не спростовані.

До того ж, пунктом 2.1 Порядку визначений перелік документів, необхідних для призначення пенсії за віком.

Згідно з пунктом 2.23 Порядку №22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що до заяви про призначення пенсії було долучено скановані копії наступних документів: документу про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, паспорту громадянина України для виїзду за кордон, трудової книжки, довіреності, оригіналу заяви про призначення пенсії від 23.11.2020.

Твердження відповідача щодо недотримання позивачем встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки остання не зверталась до відповідача із заявою встановленого зразка, а відповідачем остаточне рішення стосовно розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком не приймалося, суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані, оскільки зі змісту заяви представника позивача слідує, що вона має безпосередній зміст стосовно призначення пенсії за віком, містить всю необхідну інформацію.

Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі №748/696/17 зроблено висновок, що зміст зазначеної заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, важливим є те, що до заяви позивачем було долучено ряд документів (відповідачем не заперечується), які подаються саме при призначенні пенсії. Відмовивши позивачу в розгляді її заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Слід також вказати, що згідно з пунктом 2.22 Порядку №22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання.

Відповідно до статті 5 Закону України від 18.01.2001 №2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Суд зазначає, що правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначає Закон України від 20.11.2012 №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон №5492-VI).

Згідно з абзацом 1 частин першої - третьої статті 22 Закону №5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

Пунктом 14 частини 7 статті 22 Закону №5492-VI визначено, що до паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: дата закінчення строку дії документа.

Пунктом 1 Перехідних положень Закону №5492-VI визначено, що документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.

Згідно з підпунктом 2 пункту 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 №152, паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі: закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії.

З вищевикладеного слідує, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є належним документом, що засвідчує особу, виключно протягом дії такого паспорта та втрачає чинність після закінчення строку його дії.

Суд зазначає, що на момент подання заяви про призначення пенсії строк дії паспорту позивача для виїзду за кордон не сплинув (термін дії продовжено до 05.02.2030), отже це є належним доказом та дійсним документом, що засвідчує особу, її вік та громадянство України.

При ухваленні рішення судом враховано, що 19.03.2021 уповноважений представник позивача з`явився особисто до відповідача з оригіналами наведених вище документів, що саме представником відповідача не спростоване.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не надання оригіналу паспорта громадянина України.

Пунктом 4.1. Порядку №22-1 регламентовано, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Пунктом 4.2. Порядку №22-1 обумовлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку №22-1).

Відповідно до пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що у разі звернення пенсіонера з заявою про призначення пенсії, уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії. При цьому, рішення про відмову в призначенні пенсії має містити зазначення причин відмови та порядку його оскарження.

Таким чином, на думку суду, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду заяви позивача, поданої уповноваженим представником 08.02.2021 через веб-портал Пенсійного фонду України, та неприйняття обґрунтованого рішення за наслідками її розгляду.

При цьому, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій, скасування рішення відповідача, повідомлених в листах №0800-0202-8/11757 від 16.02.2021 та №0800-0202-8/22758 від 29.03.2021, стосовно відмови у призначенні пенсії позивачу, оскільки, як встановлено судом вище, рішення про відмову в призначенні пенсії фактично відповідачем не приймались.

Водночас, щодо обраного позивачем способу захисту його порушених прав, суд зазначає таке.

За приписами частин першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (частина четверта статті 245 КАС України).

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, у межах спірних правовідносин не відповідає фактичним обставинам справи, об`єкту порушеного права, оскільки відповідачем рішення щодо призначення пенсії позивачу не прийнято, як і не було розраховано страховий стаж та не розглянуті подані документи, тобто право позивача на призначення пенсії порушується бездіяльністю відповідача щодо неприйняття відповідного рішення.

Разом з тим, суд не може підміняти державний орган рішення, дії або бездіяльність якого оскаржуються, вчиняючи замість нього дії, які входять до його безпосередньої компетенції та які він мав вчинити.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховний Суду від 07.02.2019 в справі №813/1062/14.

Враховуючи викладене та з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, поданої уповноваженим представником 08.02.2021 на веб-порталі Пенсійного фонду України, та зобов`язати відповідача прийняти рішення за заявою позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вимог Закону №1058-IV та Порядку №22-1, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

За таких обставин, суд не вбачає також підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача виплати пенсії з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., слід зазначити наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, позивачем не доведено, що бездіяльністю відповідача щодо непризначення позивачу пенсії за віком з 08.02.2021 заподіяно моральну шкоду, а саме не надано належних пояснень, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та заподіянням йому шкоди, з яких міркувань вона виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

Водночас, з врахуванням наведеного вище, суд зазначає, що сам по собі факт бездіяльності відповідача щодо непризначення та невиплати позивачу пенсії не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

За таких обставин і правового врегулювання, суд доходить висновку, що в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити за відсутністю підстав та відповідних доказів.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про сукупність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 454,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса для листування: « АДРЕСА_1 ; адреса проживання позивачки: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, дій та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, поданої уповноваженим представником 08.02.2021 на веб-порталі Пенсійного фонду України.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, подану уповноваженим представником 08.02.2021 на веб-порталі Пенсійного фонду України, та прийняти рішення за результатом її розгляду, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 15.11.2021.

Суддя М.С. Лазаренко