Справа № 360/6086/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/6086/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач, ГУПФУ в Луганській області), в якій позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області () у виплаті ОСОБА_1 недоотриманої пенсії її чоловіка - ОСОБА_2 , яка викладена у листі від 27.07.2021 №1200-0405-8/26168;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 суму пенсії, яка залишалась недоотриманою її чоловіком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.11.2014 по 15.01.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Луганську помер її чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя чоловік перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, де отримував регулярне пенсійне забезпечення по жовтень 2014 року за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З серпня 2014 року бойові дії на сході України посилилися, у зв`язку з чим робота усіх державних органів та установ, у тому числі Головного управління Пенсійного фонду в Луганській області, припинилась.

За життя через незадовільний стан здоров`я ОСОБА_2 не зміг переміститися на територію, яка підконтрольна українській владі, не оформив статус внутрішньо переміщеної особи, внаслідок чого з 01.11.2014 пенсію на території України не отримував.

Отже, після смерті ОСОБА_2 залишилась недоотримана пенсія, на яку позивач має право, як член сім`ї, який проживав з ним на момент смерті.

15.07.2021 позивачка через представника звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про виплату недоодержаної пенсії ОСОБА_2 . До заяви було додано документи, які передбачені ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII.

Проте листом Головного управління від 27.07.2021 № 1200-0405-8/26168 у виплаті недоодержаної пенсії ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки документи на виплату недоотриманої пенсії було подано з порушенням термінів, які передбачені ст. 61 Закону № 2262.

Позивачка вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області незаконною, оскільки подаючи заяву про виплату недоотриманої пенсії 15.07.2021 представник позивача звернувся у терміни які викладенні законодавством, зокрема ст. 61 Закону №2262 та статей 251-255 ЦК України.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 26.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області позовних вимог не визнало, про що 08.11.2021 через підсистему «Електронний суд» надало відзив на позовну заяву (арк. спр. 21-24).

Обґрунтовуючи заперечення проти позву, відповідач зазначає, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію згідно Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Останнє нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 проведено по 31.10.2014. За поновленням виплати пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області ОСОБА_2 не звертався, подальше нарахування виплати пенсії не проводилось.

На підставі витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (актовий запис №70 від 08.04.2021) ОСОБА_2 знято з обліку у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 61 Закону № 2262-ХІІ cуми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зі змістом частини третьої статті 61 Закону № 2262-ХІІ зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 3-1 заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.07.2021 до управління з заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 від імені позивача та пакетом документів за довіреністю звернувся ОСОБА_3 , тобто більше ніж через шість місяців після смерті ОСОБА_2 .

Листом від 27.07.2021 за вих. № 1200-0405-8/26168 управління повідомило позивача, що оскільки шестимісячний строк звернення після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) сплинув 14.07.2021, то право на виплату недоодержаної пенсії ОСОБА_2 у позивача відсутнє.

Крім того, норми жодного нормативно-правового акту не містять положень про те, що вказаний шестимісячний строк отримання сум пенсії може бути поновлений, визначений додатково або може відраховуватися з іншої дати, ніж дата смерті пенсіонера. Вказаний строк є преклюзивним та поновленню не підлягає.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається існування незалежних від позивача обставин, які б перешкоджали йому вчасно звернутися до відповідача з відповідною заявою з метою отримання недоодержаної пенсії померлого ОСОБА_2 .

Лист управління від 27.07.2021 за вих. № 1200-0405-8/26168 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки останнім надано роз`яснення на заяву позивача, а отже відповідачем не було прийнято рішення про відмову у виплаті пенсії.

Таким чином, відповідач вважає, що позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення Управління, викладена у листі № 1200-0405-8/26168 від 27.07.2021, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Крім того, 15.07.2021 до відповідача з заявою про виплату недоодержаної пенсії померлого ОСОБА_2 від імені позивача за довіреністю звернувся ОСОБА_3 , проте, Порядком № 3-1 представництво за довіреністю не передбачено.

Останнє нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 проведено по 31.10.2014. На час смерті ОСОБА_2 15.01.2021 у нього була відсутня нарахована, але невиплачена за його життя пенсія.

Кошти, які не були нараховані померлому, не є належною пенсійною виплатою (недоотриманою пенсією), тому не підлягають виплаті членам сім`ї померлого в порядку, встановленому статтею 61 Закону № 2262-ХІІ. Управління вважає, що у позивачки відсутнє право на отримання цих коштів, оскільки вони не є недоотриманою пенсією, адже не були нараховані за життя пенсіонера.

Вважає, що у зв`язку з зазначеним, підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу суму пенсії, яка залишилась недоотриманою померлим ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 по 15.01.2021, відсутні.

На підставі вищевикладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , має статус внутрішньо переміщеної особи згідно з довідкою від 18.09.2017 № 926 (арк. спр. 5-7, 8, 9, 28 зв.).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 16.07.1993 НОМЕР_3 позивачка перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. спр. 11).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про смерть від 08.04.2021 НОМЕР_4 (арк. спр. 12).

За життя ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Луганській області, як отримувач пенсії за вислугу років, що визнається сторонами.

15.07.2021 представник позивачки за довіреністю ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера (арк. спр. 27).

До заяви було додано копії: паспорта позивачки, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, свідоцтва про укладення шлюбу, свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , а також нотаріально посвідчена довіреність та копія паспорта представника позивача (арк. спр. 27 зв. - 35 зв.).

Листом від 27.07.2021 № 1200-0405-8/26168 відповідач відмовив у виплаті недоодержаної пенсії, оскільки звернення за її призначенням надійшло пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статей 1, 3 та 8 Конституції закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю України, яка є соціальною та правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частина 1 статті 1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника (частина 3 статті 1 Закону №2262-ХІІ).

Статтею 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті (абз.3 п.2.26 розділу II Порядку №22-1).

Абзацом 1 частини 2, частини 4 статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (абз.16 ч.1 ст.1 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1700-VII "Про запобігання корупції").

Пунктом 2.26 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що суми недоотриманої пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера та з урахуванням надання документів, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті, а у разі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в шестимісячний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Судом встановлено, що позивачка є дружиною померлого ОСОБА_2 , яка проживала з ним на день його смерті.

Так, відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.07.2021 ОСОБА_3 , який діяв в інтересах позивачки на підставі нотаріально посвідченої довіреності, звернувся до відповідача із заявою та необхідним пакетом документів для виплати недоодержаної пенсії ОСОБА_2 , проте, отримав відмову, мотивовану тим, що шестимісячний строк звернення із вказаною заявою сплив 14.07.2021.

Суд не погоджується із вказаними висновками відповідача з огляду на наступне.

Визначення та обчислення строків визначено главою 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, відповідно до статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частин другої, третьої статті 254 ЦК України до строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Аналогічний підхід до обрахунку строків визначено у статті 120 КАС України.

Так, відповідно до частин першої-четвертої цієї статті перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначається роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року цього строку. Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку. Якщо закінчення строку, що визначається місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця.

З аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку, що оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебіг строку для звернення із заявою про виплату недоотриманої пенсії починається з 16.01.2021, тобто з наступного дня після настання події, з якої пов`язано початок перебігу строку, та закінчується 15.07.2021.

Статтею 255 ЦК України передбачено, що якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Враховуючи те, що заяву про виплату недоотриманої пенсії подано до органу Пенсійного фонду 15.07.2021 (в останній день закінчення строку) суд вважає, що таку заяву подано своєчасно, а відтак відповідачем протиправно відмовлено представнику позивача у виплаті недоодержаної пенсії.

Також суд вважає недоречними доводи відповідача щодо необхідності особистого звернення позивачки із заявою про виплату недоодержаної пенсії з огляду на таке.

Стаття 59 Конституції України передбачає, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Отже, чинні норми законодавства містять положення, що дозволяють звернення пенсіонера з заявою про поновлення, перерахунок виплати пенсій не особисто, а через представника.

Доводи відповідача про те, що заява позивача про виплату недоодержаної пенсії може бути передана в пенсійний фонд тільки ним особисто, звужує конституційне право на звернення за допомогою через уповноваженого представника.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто членом сім`ї, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а.

Щодо тверджень відповідача про неможливість виплати позивачці недоотриману пенсію чоловіка у зв`язку з тим, що з 01.11.2014 по 15.01.2021 пенсія позивачу не нараховувалась.

Як встановлено судом, померлий чоловік позивача ОСОБА_1 , недотримував пенсійні виплати не з власної вини. Доказів припинення виплати пенсії у зв`язку з протиправними діями померлого пенсіонера відповідачем не надано.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов`язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв`язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Керуючись наведеним вище, слід дійти до висновку, що оскільки пенсія померлого чоловіка позивачки нарахована в розмірі та у відповідності до приписів пенсійного законодавства, проте не виплачена з незалежних від пенсіонера причин то слід застосовувати приписи ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в частині виплати пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З огляду на встановлене та положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вся сума пенсії, що належала померлому чоловіку позивачки, і яка відповідно залишилася недоотриманою у зв`язку із його смертю повинна бути виплачена позивачці, як члену сім`ї померлого.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача та зважаючи на встановлені у справі фактичні обставини, наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 та зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію померлого чоловіка ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 по 15.01.2021.

У відповідності до вимог статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства». Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» (CASE OF SUKHANOV AND ILCHENKO v. UKRAINE) заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «ОСОБА_5 Греції та інші проти Греції» (FormerKingofGreeceandOthersv. Greece) заява № 25701/94, п.п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у наведених вище рішеннях Європейського суду з прав людини, суд вважає, що у спірних правовідносинах позивач не може бути позбавленим права на одержання належних їй сум.

Виходячи з меж та підстав заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать до задоволення з обранням належного способу захисту порушених прав.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з матеріалами справи позивачка при зверненні до суду з позовом сплатила 908,00 грн судового збору (арк. спр. 4).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню лише з коригування способу захисту порушеного права, суд дійшов висновку, що всі судові витрати в сумі 908,00 грн, понесені позивачкою, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9, код за ) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 недоотриманої за період з 01.11.2014 по 15.01.2021 пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 по 15.01.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.О. Свергун