Справа № 240/801/21
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/801/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Євген Юрійович

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

18 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - відповідач) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач 18.01.2021 звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не зарахування до вислуги років у пільговому обчисленні, оформлену листом від 24.12.2020 № Т-328/105/05/12-2020.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області зарахувати до вислуги років у пільговому обчисленні час проходження служби в органах внутрішніх справ України у зоні гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяця за період з 01.08.1996 по 10.10.2000.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 позов задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Головного управління національної поліції в Житомирській області, оформлену листом від 24.12.2020 № Т-328/105/05/12-2020 щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років у пільговому обчисленні часу проходження служби в органах внутрішніх справ України у зоні гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяця за період з 01.08.1996 по 10.10.2000.

Зобов`язано Головне управління національної поліції в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років у пільговому обчисленні час проходження служби в органах внутрішніх справ України у зоні гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяця за період з 01.08.1996 по 10.10.2000.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 №393 (далі Порядок №393) визначено зарахування служби в органах внутрішніх справ у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення із розрахунку один місяць за півтора і цей порядок діє, то у відповідача не було правових підстав для відмови у зарахуванні позивачу вислуги років у пільговому обчисленні.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивач проходив службу в Лугинському РВ УМВС України в Житомирській області, однак зазначений підрозділ під дію постанови кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 не підпадає, оскільки перелік саме підрозділів (Лугинського РВ УМВС) затверджений Міністерством внутрішніх справ на час розгляду справи відсутній, а тому визначити чи підпадає саме Лугинський РВ УМВС під дію Постанови КМУ №393 від 17.07.1992 в частині умов зарахування на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця не представляється за можливе.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 27.07.2021 відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.09.2021 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно з п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обгрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач з 01.08.1996 по 10.10.2000 проходив службу в органах внутрішніх справи України на посадах дізнавача, старшого дізнавача та слідчого слідчої групи Лугинського РВ УМВС України в Житомирській області.

Із розрахунку вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 , який складений на підставі особової справи № 2081 вбачається, що його вислуга років станом на 31.03.2020 становить 26 років 06 місяців 29 днів. Вказаний строк служби визначений виключно шляхом календарного обчислення.

З метою врахування часу проходження служби за період з 01.08.1996 по 10.10.2000 у зоні гарантованого добровільного відселення у пільговому обчисленні, позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

В свою чергу, Головне управління Національної поліції в Житомирській області листом від 24.12.2020 № Т-328/105/05/12-2020 відмовило у зарахуванні пільгового стажу, оскільки ст.2 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виключено на підставі Закону №76-VIII від 28.12.2014, а тому правові підстави для зарахування позивачу до вислуги років в пільговому обчисленні періоду служби з 01.08.1996 по 10.10.2000 в Лугинському РВ УМВС України в Житомирській області на даний час відсутні. Окрім цього, у вказаному листі зазначено про відсутність затвердженого наказом Міністерством внутрішніх справ переліку підрозділів, які підпадають під дію постанови № 393.

Не погоджуючись із вказаною відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно абзацу 15 пп. "в" пункту 3 Порядку №393 (в редакції до 01.01.2015) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за півтора місяця: у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених пунктами 2 і 3 статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", - згідно з переліками військових частин, підрозділів і установ, затверджуваними відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Центральним управлінням Служби безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Служби державної охорони.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII, пунктом 4 якого виключено статтю 2 у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України №939 від 06.12.2017 "Про внесення змін до постанови КМУ від 17.07.1992 №393", яка набрала чинності 14.12.2017, внесено зміни до абзацу 15 підпункту в, а саме: слова і цифри пунктами 2 і 3 статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" замінено словами і цифрами пунктами 2 і 3 статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 № 791а-XII, до категорій зон радіоактивно забруднених територій належать: зона відчуження; зона безумовного (обов`язкового) відселення; зона гарантованого добровільного відселення.

Згідно додатку 1 до наказу Міністерства внутрішніх справ України №748 від 22.11.1993 затверджено перелік населених пунктів віднесених до зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106, розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 №17-Р, на території яких виконання службових обов`язків зараховується до строку вислуги років для призначення пенсій особовому складу органів внутрішніх справ, військ внутрішньої та конвойної охорони в пільговому обчисленні - один місяць за півтора місяця. Зокрема, до вказаного переліку входить смт Лугини, де проходив службу позивач.

Згідно матеріалів справи позивач з 01.08.1996 по 10.10.2000 проходив службу в органах внутрішніх справи України на посадах дізнавача, старшого дізнавача та слідчого слідчої групи Лугинського РВ УМВС України в Житомирській області, територія якого входить до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже враховуючи, що Порядком №393 визначено зарахування служби в органах внутрішніх справ у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення із розрахунку один місяць за півтора і цей порядок діє, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача не було правових підстав для відмови у зарахуванні позивачу вислуги років у пільговому обчисленні.

При цьому доводи відповідача про відсутність законом визначених підстав для зарахування позивачу при звільненні до вислуги років у пільговому обчисленні періоду служби у зоні гарантованого добровільного відселення є необгрунтованими та безпідставними.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані із реалізацією права на соціальний захист, і сформував правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, податковій міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання кримінальних покарань (на даний час ДКВС України), тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5 рп/2002, необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що така служба пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Отже дії відповідача щодо не зарахування позивачу у пільговому обчисленні вислуги років при проходженні служби в органах внутрішніх справ у зоні гарантованого добровільного відселення у пільговому обчисленні - один місяць за півтора місяця є протиправними.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправною відмову Головного управління національної поліції в Житомирській області, оформлену листом від 24.12.2020 № Т-328/105/05/12-2020 щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років у пільговому обчисленні часу проходження служби в органах внутрішніх справ України у зоні гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяця за період з 01.08.1996 по 10.10.2000 та зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років у пільговому обчисленні час проходження служби в органах внутрішніх справ України у зоні гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяця за період з 01.08.1996 по 10.10.2000.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, то підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.