Справа № 560/3680/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3680/21

Головуючий у І інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

18 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :
в березні 2021 року позивач, Житомирський військовий інститут ім. С.П. Корольова звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просив стягнути з відповідача, ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), грошові кошти в рахунок витрат пов`язаних з його навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі в розмірі 171150 грн. 73 коп.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 17.06.2021 позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 , (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на користь Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова витрати, пов`язані з його утриманням у зазначеному закладі вищої освіти у розмірі 170250 (сто сімдесят тисяч двісті п`ятдесят) грн 73 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без розгляду.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що позивачем пропущено строки звернення до суду, оскільки позивачу 22.09.2020 було відомо про небажання відповідача здійснювати сплату коштів у визначеному позивачем розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в інституті в сумі 171150,73 грн. Після виключення відповідача зі списків курсантів, 22.09.2020 було подано заяву щодо здійснення перерахунку розміру відшкодування. 19.11.2020 на адресу відповідача було направлено вимогу щодо сплати грошових коштів у повному розмірі. 23.03.2021, позивач, в межах строку визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України було подано позов в Житомирський окружний адміністративний суд.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наказу начальника Інституту від 19.07.2019 №14 позивач зарахований на перший курс навчання до Інституту.

Наказом начальника Інституту від 14.08.2019 №209 (по стройовій частині) позивача зараховано до списків особового складу інституту та на всі види забезпечення.

Між Міністерством оборони України в особі начальника Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова та старшим солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. Після закінчення навчання ОСОБА_1 повинен був продовжувати проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу протягом не менше п`яти років.

Наказом начальника військового інституту (по особовому складу) курсанта 291 навчальної групи старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів військового інституту за академічну неуспішність та відповідно до наказу начальника військового інституту №197 (по стройовій частині) від 01.09.2020 було виключено зі списків особового складу інституту та всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 м. Старокостянтинів Хмельницької області, зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Інституті в сумі 172150,73 грн.

Відповідачем частково відшкодовано витрати пов`язані з його утриманням в Інституті в сумі 1000,00 грн, що підтверджується квитанціями які враховано позивачем.

У зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував залишкову суму витрат в розмірі 171150,73 грн, пов`язаних з його утриманням в Інституті, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Частиною 3 ст. 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 2 - 5 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань.

Громадяни України, які в установленому порядку зараховані до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів для здобуття певних освітніх та освітньо-кваліфікаційних рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.

З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Згідно з ч.10 ст.25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Порядком "Про відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі - Порядок №964) визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати).

Згідно з п. 3 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Як встановлено судом першої інстанції, за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Інституті в розмірі 171150,73 грн, що підтверджується матеріалами адміністративної справи, зокрема довідкою та іншими матеріалами справи.

Також встановлено, що курсантом ОСОБА_1 станом на момент розгляду справи надано докази про добровільно сплачені кошти пов`язані з його у вищому навчальному закладі на суму 900,00 грн, що підтверджується дублікатами квитанцій №0.0..1 від 31.03.2021 на суму 300,00 грн, №0.0..1 від 27.04.2021 на суму 300,00 грн, №0.0..1 від 21.05.2021 на суму 300,00 грн, а тому за курсантом рахується залишкова заборгованість у розмірі 170250,73 грн (171150,73 грн - 900,00 грн)

Натомість, судом першої інстанції зроблено необґрунтований висновок, що будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач зазначену вище суму коштів відшкодував частково, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України.

Тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду.

Пунктом 7 Порядку № 964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Тобто, строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби, у даному випадку, необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 по справі № 560/1389/20.

Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Отже, лише у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного строку добровільного відшкодування, позивач міг звернутися до суду.

З матеріалів справи встановлено, що 01.09.2020 відповідача під підпис ознайомлено з розрахунком відшкодування витрат на утримання у навчальному закладі.

Таким чином, не погасивши першу частину заборгованості у місячний термін після написання відповідного рапорту, позивач протягом місяця мав право на звернення до суду з вказаним позовом про стягнення витрат за навчання у примусовому порядку.

Проте, до суду з позовом позивач звернувся лише 24.03.2021 (прийнято у відділення пошти), тобто з пропуском місячного строку.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду, відносини стають стабільними.

При цьому законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа визначилась, чи реалізуватиме своє право на звернення до суду.

При апеляційному розгляді враховано правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, від 16 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.001198, і постановах Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 824/284/19-а, від 21 лютого 2020 року у справі № 340/1019/19, від 17 квітня 2020 року у справі № 360/962/19, від 17 квітня 2020 року у справі № 520/6589/19, від 18 червня 2020 року у справі № 140/2024/19, від 22 липня 2020 року у справі № 1.380.2019.001042, від 21 січня 2021 року у справі № 560/1389/20 та від 21 січня 2021 року у справі № 520/1559/2020.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про залишення позову без розгляду.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова до ОСОБА_1 про стягнення коштів скасувати.

Адміністративний позов Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.