Справа № 826/4174/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2021 року м. Київ № 826/4174/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до 1) Міністерства оборони України;

2) Державного підприємства обслуговування повітряного руху України;

3) Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та

Генерального штабу Збройних Сил України

про зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України про стягнення солідарно на користь позивача з Міністерства оборони України та Державного підприємства обслуговування повітряного руху України 98 679 грн невиплаченої грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, у розмірі, що підтверджується довідкою про заборгованість №2/16 від 25.01.2016.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання.

24 липня 2018 року відповідачем-2 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху України не може бути належним відповідачем в адміністративній справі № 826/4174/18, оскільки прийняття та звільнення позивача із займаної посади у зв`язку із звільненням з військової служби проводилось виключно на підставі наказів Міністерства оборони України.

Суд протокольною ухвалою 18 серпня 2018 року залучено в якості відповідача Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

31 жовтня 2018 року від відповідача-3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в супереч статті 9-1 Закону України № 2011-ХІІ, пункту Положення та пунктів 1, 4 Порядку позовна заява була подана після звільнення останнього з військової служби. Також зазначено, що в Центрі відсутні відповідні бюджетні асигнування щодо виплати компенсації вартості неотриманого речового майна для звільнення з військової служби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року заяву про поновлення пропущеного строку в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 залишено без задоволення. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України, Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду (суддя Маруліна Л.О.).

У вказаній ухвалі судом було встановлено, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки позивач звернувся до суду із позовною заявою 14 березня 2018 року, тобто, з порушенням місячного строку, а причин, які унеможливлювали позивачу звернення до суду, останнім взагалі не зазначено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Скасовуючи ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року суд апеляційної інстанції зазначив, що саме з 15 грудня 2017 року позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З позовом до суду позивач звернувся 14 березня 2018 року, а отже в межах строку встановленого нормами статті 122 Кодексу адміністративного України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2021 року заяву судді Маруліної Любові Олександрівни від 21 травня 2021 року про самовідвід від розгляду адміністративної справи № 826/4174/18 задоволено. Відведено суддю Маруліну Любов Олександрівну від розгляду адміністративної справи № 826/4174/18. Передано адміністративну справу № 826/4174/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України про зобов`язання вчинити дії, для розгляду іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

За результатом автоматизованого розподілу судових справ для розгляду справи було визначено суддю Аверкову В.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2021 року прийнято адміністративну справу № 826/4174/18 до провадження. Розгляд справи вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Запропоновано сторонам подати до суду додаткові письмові пояснення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач наказом Міністра оборони України від 16 вересня 2017 року № 648 звільнений з військової служби у запас за пунктом б частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службі (за станом здоров`я). Виключений зі списків особового складу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України наказом Директора ДП ОПТ України «Украерорух» від 28 вересня 2017 року № 705а.

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 28 вересня 2017 року № 705/о на підставі наказу Міністра оборони України від 16 вересня 2017 року № 648 позивач був звільнений з посади провідного інженера (старшого офіцера) організаційного відділу Украероцентру Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 01 жовтня 2017 року.

Позивач 30 жовтня 2017 року звернувся до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України з заявою щодо проведення виплати за неотримане речове майно при звільнені із Збройних Сил України.

У відповідь на зазначену заяву, позивач отримав лист від 15 грудня 2017 № 292/6077, в якому зазначено, що Центр немає достатніх законних підстав для видачі позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, що визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII.

Статтею 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей).

Згідно частини першої статті 91 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Так, пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно пунктів 3, 4, 5, 7 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Проаналізувавши наведене вище, суд дійшов висновку, що військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, в тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи згідно довідки Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України про вартість речового майна, що належить до видачі № 281 від 04 жовтня 2017 року заборгованість позивачу становить 98 679,01 грн.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року №768/28898, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року N 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно". Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів. Перелік предметів із визначенням заготівельної вартості на початку кожного року ДДЗ та ПМР надає до ЦУРЗ. ЦУРЗ відповідно до наданих цін ДДЗ та ПМР складає довідник цін, який доводиться до військових частин і установ для проведення розрахунків виплати грошової компенсації. Оплата вартості пошиття предметів обмундирування та взуття, а також виплата грошової компенсації здійснюються за рахунок відповідних статей кошторису Міністерства оборони.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2018 № 178 словосполучення у разі звільнення з військової служби, а не, наприклад, при звільненні з військової служби, дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно.

Також, на користь зазначеного висновку свідчить те, що в пункті 4 вказаного Порядку передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №803/756/17 (адміністративне провадження №К/9901/38716/18).

При вирішенні цієї справи суд бере до уваги і висновки Європейського суду з прав людини, які викладені у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України (заява №63134/00). У зазначених висновках Європейський суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v.Croatia), пункт 74) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Крім того, дії відповідача щодо невиплати позивачу компенсації за неотримане речове майно порушують гарантоване статті 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає грошове забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у вартості його грошової компенсації доки відповідні положення є чинними.

З огляду на зазначене та враховуючи те, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у сумі 98 679,01 грн, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи, що позивач має право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 98 679,01 грн, то його права в цій частині повинні бути поновлені шляхом стягнення з Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України відповідної суми.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до пунктів 1, 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача грошової компенсації за неотримане речове майно.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

3. Стягнути з Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна у розмірі 98 679 (дев`яносто вісім тисяч шістсот сімдесят дев`ять) гривень 01 копійку.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (03168, м. Київ, пр-кт Повітрофлотський, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 986 (дев`ятсот вісімдесят шість) гривен 79 копійок.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова