Справа № 400/1540/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/1540/21

Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Миколаїв, 19 травня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови від 23.12.2020 р. ВП № 63970128 та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 вернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі також відповідач), про:

- скасування постанови головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 23.12.2020 року ВП № 63970128 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , на рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», на який надходять пенсійні кошти;

- зобов`язання Заводський відділ Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) розблокувати рахунок.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказала, що в рамках цивільної справи №487/130/21 Заводським районним судом винесено ухвалу від 16.02.2021 року про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу. 23.02.2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про скасування арешту її пенсійного рахунку і розблокування рахунку для отримання пенсії. Але відповідач відмовився вчинити будь-які дії. Посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження», якими врегульовані питання відрахування з доходів боржника, зокрема, з пенсії, зазначає, що на теперішній час пенсію не отримує, чим позбавлена права на придбання харчів, медикаментів, оплати комунальних послуг. Інших видів доходів позивачка не має.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Опяти Юрія Юрійовича від 23.12.2020 року у ВП № 63970128 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , на рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», на який надходять пенсійні кошти.

Зобов`язано Заводський відділ Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54029, ) зняти арешт з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в АТ КБ «Приватбанк».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54029, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Заводським ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, апелянт просить скасувати судове рішення з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги вказано, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що державний виконавець при накладенні арешту на кошти боржника діяв відповідно до закону та в межах своїх повноважень. Так, відповідачем було відкрито виконавче провадження №63970128 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛФІН» 10803 грн. боргу. 23.12.2020р. державним виконавцем. У відповідності до ст.ст. 18, 48, 56 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 59 ЗУ "Про банки та банківську діяльність» винесено постанову про арешт коштів боржника відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження в сумі 12152,30 грн. Вказана постанова про арешт коштів боржника від 23.12.2020р. без виконання банку не поверталась, повідомлення, яке передбачено ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» про цільове призначення рахунку на якому знаходяться кошти на які накладено арешт, також не надходило, що виключає підстави для зняття арешту з коштів. До того ж, відповідачем ні до відділу ні до суду не було надано доказів того, що рахунок на який зараховуються кошти є рахунком зі спеціальним режимом використання, або кошти, які зараховуються на такий рахунок є коштами на які заборонено звертати стягнення.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, на виконанні у відповідача перебуває ВП №63970128 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Гораєма Олега Станіславовича № 112968, виданого 31.11.2020 року.

23.12.2020 року головним державним виконавцем Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Опятою Юрієм Юрійовичем винесено в рамках ВП № 63970128 винесено постанову про арешт коштів боржника.

Зазначеною постановою постановлено: накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладання арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 12152,3 грн.

З матеріалів справи, зокрема пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого 08.12.2017 року, та довідки АТ КБ «Приватбанк», з якої вбачається, що позивач отримувала виплати Пенсійного фонду, вбачається, що позивач має статус пенсіонера та на її ім`я в АТ КБ «Приватбанк» відкрито рахунок для отримання пенсійних виплат.

За заявою позивача Заводським районним судом винесено ухвалу про забезпечення позову від 16.02.2021 року у справі № 487/130/21, згідно з якою суд ухвалив вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі № 487/130/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» за участю третіх осіб на стороні відповідача: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а саме:

- зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 30.11.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, зареєстрованого в реєстрі за №112968, яким звернуто стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» в розмірі 10803 гривень, до розгляду справи по суті.

23.02.2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про відкликання постанови про накладання арешту в ПАТ «Приватбанк» та розблокувати її пенсійний рахунок.

Як зазначено в адміністративному позові відповідач відмовився вчиняти будь-які дії на заяву позивача.

Вважаючи наявними підстави для скасування постанови про арешти коштів боржника від 23.12.2020р., позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи постанову про арешт коштів боржника від 23.12.2020р., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно, після звернення позивачки із відповідною заявою, не зняв арешт з коштів на рахунку, який був призначений для отримання пенсійних виплат,маючи при цьому інформацію про те, що такий рахунок боржника відкритий у АТ КБ «Приватбанк», призначений саме для виплати пенсії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

У відповідності до ст. 1 Закону України № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п.3 ч.1 ст.3 Закону України 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Колегією суддів встановлено, що у Заводському ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №63970128 з виконання виконавчого напису № 112968 від 30.11.2020р. приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая С.О. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» 10803 грн.

Так, при примусовому виконанні вказаного вище виконавчого напису приватного нотаріуса № 112968 виданого 30.11.2020р., головним державним виконавцем Заводського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову від 23.12.2020р. про арешт коштів боржника, якою накладено на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 12152,3 грн.

Копії постанови було направлено до банківських установ: АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «ОКСІ банк», АТ «ТАСкомбанк», ПАТ КБ «Індустріалбанк», пат «Банк Восток», АТ «ПроКредитБанк».

Як встановлено частиною 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Питання арешту і вилучення майна (коштів) боржника врегульовано ст. 56 Закону України № 1404-VIII.

За приписами ч.ч.1,2 ст. 56 закону України № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч.3 ст. 56 Закону України № 1404-VIII).

Пунктом 1 ч.4 ст.59 Закону України № 1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Чинним законодавством не визначено вичерпного переліку таких рахунків.

Однак, передбачено, що саме банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку.

Вимогами Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VIII.

Так, при накладенні зазначеного арешту, головним державним виконавцем було зазначено про обмеження такого арешту, а саме: крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Учасниками справи не надано доказів, які свідчать, що головний державний виконавець на час винесення постанови про накладення арешту коштів була обізнана та отримувала від позивача, банків, інших підприємств, установ чи організацій інформацію про віднесення певних рахунків боржника до рахунків із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Головний державний виконавець на час винесення такої постанови був позбавлений можливості бути обізнаним про наявність/відсутність у боржника рахунків із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. З огляду на це, виконавець не може бути обізнаним про точні реквізити таких рахунків та, як наслідок, при накладенні арешту на кошти позбавлений можливості виокремити такі рахунки.

Крім того, колегія суддів відмічає, що законодавчо рахунки для отримання заробітної плати та/або пенсійних виплат, прямо не віднесено до рахунків із спеціальним режимом використання.

Однак слід враховувати, що порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначений статтями 68-70 Закону №1404-VIII. Зазначене свідчить про встановлення чинним законодавством окремого порядку здійснення відрахувань з заробітної плати в межах виконавчого провадження шляхом надсилання постанови про звернення стягнення на заробітну плату роботодавцю боржника.

У відповідності до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

За приписами ч.1 ст. 69 Закону України № 1404-VIII, підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Водночас, розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, згідно з вимогами ч.2 ст. 70 Закону України № 1404-VIII, вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Таким чином, на суму коштів, які знаходяться на поточному рахунку боржника та є безпосередньо отриманою заробітною платою, не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Разом з цим колегія суддів враховує, що пенсія в розумінні поняття власності є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України Про працю.

Враховуючи в тому числі норми Закону України «Про пенсійне забезпечення», держава гарантує та захищає законом право громадянина на одержання пенсійних виплат.

До того ж, вимогами статті 46 Конституцією України, гарантовано громадянам право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В даному випадку, доречним є посилання суду першої інстанції на правові висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року стосовно того, зокрема, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Приписами статті 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що чинним законодавством передбачений спеціальний порядок здійснення відрахувань, зокрема з пенсійних виплат, а тому суд вважає, що арешт пенсійних коштів особи, позбавляє її джерел до існування та порушує її право на соціальний захист.

Згідно з п. 2 ст.48 Закону України 1404-VIII, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 151 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Частинами 3, 4 статті 59 Закону України 1404-VIII передбачено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Як вірно звернув увагу суд першої інстанції, станом на час прийняття постанови про арешт коштів боржника відповідач не мав відомостей про те, на яких рахунках ОСОБА_1 знаходяться кошти на які заборонено законом накладення арешту та/або звернення стягнення.

Отже, як вірно зауважив суд першої інстанції, що спірна у справі постанова від 23.12.2020р. ВП№63970128 вцілому скасуванню не підлягає.

Водночас, як встановлено з матеріалів справи, позивачка зверталась до відповідача із відповідною заявою до відповідача, у якій повідомляла про те, що на початку січня 2021 року вона не змогла отримати пенсію, у зв`язку із чим звернулась до відділення Приватбанку, де їй повідомили про накладений арешт на її пенсійний рахунок № НОМЕР_1 згідно постанови Заводського ВДВС у м. Миколаєві. Зауважувала також про те, що пенсія є єдиним засобом існування, єдиним видом доходів.

Однак, відповідачем арешт, накладений згідно спірної у цій справі постанови знято не було з рахунку, на який ОСОБА_1 отримує пенсійні виплати.

Колегією суддів досліджено виписку, надану ОСОБА_1 по картці/рахунку НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC7 від 31.08.2017р. та встановлено, що на вказаний картковий рахунок надходять виплати Пенсійного фонду, пенсія.

Відтак, відповідач отримавши відповідне підтвердження від ОСОБА_1 про те, що арешт ним було накладено в тому числі на кошти накладення арешту та/або заборона стягнення на які заборонено законом мав необхідні підстави для зняття такого арешту з таких коштів.

На підставі всього викладеного вище, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань із пенсійних виплат, а тому арешт коштів на рахунку, який відкритий для отримання пенсії, після вирахування з неї сум заборгованості за виконавчим написом нотаріуса, позбавляє її джерел до існування та порушує її право на соціальний захист.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта на те, що арешт накладений виконавцем на майно боржника в тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого п. 10 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки у даному випадку, як вірно встановив суд першої інстанції виконавцем станом на час розгляду справи судом першої інстанції, не було доведено про зупинення вчинення виконавчих дій. Відповідних доказів до суду першої інстанції відповідач не надав.

Також, апелянтом не надано доказів про те, що позивачка ОСОБА_1 станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції була повідомлена про прийняття державним виконавцем відповідної постанови про зупинення вчинення виконавчих дій.

Отже, оскільки вказані обставини не були предметом розгляду справи у суді першої інстанції, вони не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення.

Окрім того, як вже було зазначено вище, відповідач достеменно знав зі звернення ОСОБА_1 про те, що арешт, накладений ним спірною у справі постановою, в тому числі був накладений на кошти, які надходять з пенсійного фонду України пенсія, на рахунок АТ КБ «Приватбанк» та така заява була надана відповідачу до прийняття постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, а відтак, відповідач повинен був зняти арешт саме з такого рахунку, на який надходять пенсійні виплати ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.05.2020р. по справі № 905/361/19 (Велика Палата), від 08.10.2020р. по справі №755/14912/19, від 28.10.2020р. по справі №686/8534/17 колегія суддів оцінює критично, з огляду на те, що обставини у вказаних вище справах не є тотожними спірним обставинам, які склались у цій справі.

До того ж, суди у рішеннях прийнятих за наслідками розгляду вказаних вище справ, наголошували на тому, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Згідно із частиною п`ятою статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

З наведених норм права вбачається, що зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень.

У разі виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

При цьому, у справі № 905/361/19 (стороною у якій був суб`єкт господарювання, а не фізична особа та правовідносини виникли з приводу арешту рахунку, з якого працівникам здійснювалась виплата заробітної плати) не було доведено, що боржник звертався до виконавця із заявою про виникнення в нього зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі та просив не накладати або зняти арешт з відповідної суми коштів на рахунку для виплати заробітної плати своїм працівникам.

Слід зауважити, що висновки суду першої інстанції у даній справі, з якими погоджується апеляційний суд, не суперечать правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 08.10.2020р. у справі № 755/14912/19, відтак таке посилання в апеляційній скарзі колегія суддів відхиляє.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, висновків суду по суті справи, не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне вирішення справи.

Як передбачено ст. 77 ч.2 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи встановлені судовою колегією обставини справи, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідачем на переконання суддів, не доведено правомірності не зняття арешту коштів боржника в частині арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», на який надходять пенсійні кошти.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, проаналізовано усі наявні в матеріалах справи письмові докази сторін, в тому числі надані відповідачем, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року по справі № 400/1540/21 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.