Справа № 160/12019/21
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Букіна Л.Є.,
за участі: секретаря судового засідання Котляревська Г.С.,
представника позивача - Тішунін О.А.,
представника відповідача - Авілов Р.Е.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕОХІМ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування позову Товариство посилається на свою добросовісність як платника податку, оскільки ним сформовано податковий кредит та валові витрати, у періоді який перевірявся, на підставі відповідних документів бухгалтерського обліку. При цьому, усі учасники господарських операцій на момент укладання відповідних договорів, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту, а самі правочини опосередковувалися реальним настанням правових наслідків та мали на меті отримання прибутку, у зв`язку з чим вважає, що здійснюючи оскаржені донарахування податковий орган діяв не на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.201 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що оскаржені рішення прийняті ним у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки надані Товариством до перевірки документи та сукупність доказів свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, а самі операції спрямовані виключно на подальшу мінімізацію податкових зобов`язань усіх учасників «паперово-транзитного» переміщення товару по ланцюгу постачання, у зв`язку з чим, у задоволенні позову просить відмовити.
У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення аналогічні тим, що викладені в заявах по суті.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що Товариство є юридичною особою приватного права, перебуває на податковому обліку в органах ДПС і є платником, зокрема: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податку на прибуток. З установчих документів позивача вбачається, що останній здійснює діяльність пов`язану з неспеціалізованою оптовою торгівлею та ремонтом і технічним обслуговування машин і устаткування промислового призначення.
На підставі наказу від 10.02.2021 року № 496-п і відповідних направлень посадовими особами відповідача проведено планову документальну виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 р. по 30.09.2020 року, валютного за період з 01.01.2017 р. по 30.09.2020 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 р. по 30.09.2020.
За результатами перевірки відповідачем складено акт від 31.05.2021 р.№ 1737/04-36-07-22-08/24234412, згідно із висновків якого, перевіркою встановлено порушення позивачем у тому числі пп. «а» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, у результаті чого останнім занижено податкові зобов`язання на загальну суму 6515832 грн.; п.44.1, статті 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 5287066 грн.
На підставі акту та встановлених порушень, 16.06.2021 року відповідачем прийнято:
Підстави та порядок проведення перевірок позивачем не оскаржуються, останній фактично не згоден з висновками, викладеними в акті перевірки та прийнятими за наслідками перевірки податковими повідомленнями-рішеннями.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що предметом спору уцій справі є фінансово-господарські взаємовідносини позивача з контрагентами-постачальниками робіт (послуг) - ТОВ «БУДВЕНПЛАСТ», ТОВ «РЕНМІКС», ТОВ «ОЙЛ РАМ ТОРГ», ТОВ «ЛЕНТОКС ПЛЮС», ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ», ТОВ «ЗЕРНОТОРГ-ДНЕПР», ТОВ «ДЕСІКАНТ ТРАКС», ТОВ «ОПТФУД», ТОВ «ЕТШЕР ГОЛД», ТОВ «СОЛАНТА ІНЖИНІРИНГ ГРУП», ТОВ «БЛЕКВЕЛ», ТОВ «ВЕКЛЕС», ТОВ «БЛІСС ДЕВЕЛОПМЕНТ», ТОВ «КОМПАНІЯ НЕФЕЛІУМ», ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-БУДІВЕЛЬНА ГРУПА БУД РЕСУРС» за період з 01.01.2017 р. по 30.09.2020 року, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит та валові витрати у відповідному звітному податковому періоді, висновки щодо яких викладені податковим органом в акті перевірки від 31.05.2021 р.№ 1737/04-36-07-22-08/24234412.
Дослідивши первинні документи, надані позивачем на підтвердження фінансово-господарських взаємовідносини з вказаними контрагентами за період, який перевірявся, суд зазначає, зокрема про таке.
З матеріалів справи слідує, що між ТОВ «РЕОХІМ» та вищенаведеними контрагентами-підприємства, у період, який перевірявся, укладені відповідні договори, зокрема:
з ТОВ «КОМПАНІЯ НЕФЕЛІУМ» (виконавець) укладено Договір на виконання робіт від 22.04.2019 № 22/04-2019, у рамках якого виконавець виконав зачистку труб;
з ТОВ «БУДВЕНПЛАСТ» (постачальник) укладено Договір поставки від 01.11.2018 № 01/11/2019, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, а саме: пісок кварцовий, а також Договір на виконання робіт від 15.11.2018 № 15/11-2018, у рамках якого ТОВ «БУДВЕНПЛАСТ» виконало зачистку труб та вантажно-розвантажувальні роботи;
з ТОВ «РЕНМІКС» (постачальник) укладено Договір поставки від 01.08.2019 № 01/08-2019, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, а саме: труби;
з ТОВ «ОЙЛ РАМ ТОРГ» (постачальник) укладено Договір поставки від 22.04.2019 № 22/04-2019, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, саме: труби та броню нижню;
з ТОВ «ОПТФУД» (постачальник) укладено Договір поставки від 01.03.2019 № 01/03-2019, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, саме: труби, корпуси кільця, пісок та інше;
з ТОВ «БЛЕКВЕЛ» (постачальник) укладено Договір поставки від 01.04.2019 № 01/04-2019, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, саме: конус дробарний;
з ТОВ «ЗЕРНОТОРГ-ДНЕПР» (постачальник) укладено Договір поставки від 14.06.2019 № 14/06-2019, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, саме: броня конуса, втулки та інше;
з ТОВ «СОЛАНТА ІНЖИНІРИНГ ГРУП» (постачальник) укладено Договір поставки від 31.01.2019 № 3101/19, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, саме: втулки та конус подрібнювальний;
з ТОВ «ЕТШЕР ГОЛД» (постачальник) укладено Договір поставки від 02.01.2020 № 02/01-2020, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, саме: броня конуса та броня нерухома;
з ТОВ «БЛІСС ДЕВЕЛОПМЕНТ» (постачальник) укладено Договір поставки від 20.02.2017 № 28/2-17, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, саме: броня, труба та інше;
з ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-БУДІВЕЛЬНА ГРУПА БУД РЕСУРС» (постачальник) укладено Договір поставки від 01.04.2020 № 01/04-2020, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, саме: вінець зубчатий;
з ТОВ «ДЕСІКАНТ ТРАКС» (постачальник) укладено Договір поставки від 03.12.2018 № 03/12-2018, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, саме: сполука аміной, конус дробарний та інше, а також Договір на виконання робіт від 27.12.2018 № 27/12.2018, у рамках якого ТОВ «ДЕСІКАНТ ТРАКС» виконало зачистку труб та вантажно-розвантажувальні роботи;
з ТОВ «ВЕКЛЕС» (постачальник) укладено Договір поставки від 02.01.2020 № 02/01-2020, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, саме: броня конуса та броня нерухома;
з ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ» (постачальник) укладено Договір поставки від 01.10.2019 № 01/01-2019, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, саме: труба, карбід кремнію, вінець та інше, а також Договір на виконання робіт від 01.11.2019 № 01/11-2019, у рамках якого ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ» виконало зачистку труб та вантажно-розвантажувальні роботи;
з ТОВ «ЛЕНТОКС ПЛЮС» (постачальник) укладено Договір поставки від 01.08.2019 № 01/08-2019, у рамках якого постачальник передав у власність позивача товар, саме: броня конуса, броня нерухома, труби та інше, а також Договір на виконання робіт від 01.11.2019 № 01/11-2019, у рамках якого ТОВ «ЛЕНТОКС ПЛЮС» виконало зачистку труб.
Фактичне виконання умов зазначених договорів підтверджується наданими до суду актами вантажно-розвантажувальних робіт, актами наданих послуг, рахунками-фактурами, податковими, видатковими та товарно-транспортними накладними та платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи.
Усі ці документи перевірялися відповідачем під час проведення перевірки та жодних зауважень контролюючий орган щодо їх складання не висував. Зобов`язання за такими договорами виконані сторонами у повному обсязі, придбаний товар та послуги використані позивачем у власній господарській діяльності, а деякий товар реалізовано на адресу інших підприємств-покупців.
При цьому, судом встановлено, що всі документи відповідають вимогам законодавства України, мають обов`язкові реквізити, спрямовані на реальне настання правових наслідків та мали на меті отримання прибутку.
Ставлячи під сумнів «товарність» вказаних операцій контролюючий орган посилається лише на проведені податкові перевірки стосовно перелічених вище контрагентів-підприємства та наявності стосовно їх посадових осіб кримінальних проваджень.
Проте, судом вказані посилання до уваги не приймається, оскільки при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками господарської операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
При цьому, сам факт наявності відповідної ухвали або вироку суду, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили.
Окрім цього, посилання відповідача на допит та пояснення деяких посадових осіб контрагентів-позивача не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання контрагентами своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарювання.
Також не бере до уваги посилання контролюючого органу на відсутність контрагентів позивача за місцем реєстрації, оскільки цей факт не може свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань, як не може свідчити про вказане і відсутність достатніх (на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів, зокрема виробничих баз, складських приміщень, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин контрагенти позивача не були позбавлені права укладати з іншими суб`єктами господарювання договорів з метою виконання своїх зобов`язань перед позивачем.
Крім того, позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.
Отже, факт реальності придбання позивачем товарів (послуг) за вказаними договорами, підтверджується вищенаведеними первинними документами, які розцінені судом як належне документальне підтвердження реального характеру спірних операцій.
Крім того, суд виходить з того, що на час здійснення спірних господарських операцій вище перелічені контрагенти позивача були зареєстровані в установленому законом порядку, відповідали ознакам і поняттю юридичної особи та виступали правоздатними учасниками господарського обороту.
Окрім цього, суд зазначає, що платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом чи його постачальниками вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов`язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них.
Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення контролюючим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Відповідачем не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаними контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.
Крім того, у відповідності до ст. 71 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.
Процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.
Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.
За наведених вище обставин у їх сукупності, суд не приймає висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 31.05.2021 р.№ 1737/04-36-07-22-08/24234412, щодо встановлених у ньому обставин, які свідчать про відсутність здійснення спірної господарської діяльності між зазначеними суб`єктами господарювання та позивачем.
Суд також зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, підтвердженням факту виконання договору поставки товару (робі) є первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, які складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Крім того, чинне податкове законодавство не ставить право платника податку на включення сум сплаченого податку до складу податкового кредиту та формування валових витрат в залежність від господарських, технічних та виробничих можливостей своїх постачальників.
Платник податків (покупець товару, робіт, послуг) не має обов`язку та права здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, і в подальшому не повинен зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності за можливе допущення порушення законодавства іншими юридичними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.
Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування фінансового результату до оподаткування визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу 3 ПКУ.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Згідно з п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 Податкового кодексу України.
Статтями 138-140 Податкового кодексу України встановлений перелік різниць, на які коригується фінансовий результат до оподаткування. Зазначений перелік не містить різниць, які б передбачали коригування фінансового результату до оподаткування на витрати за операціями, що не пов`язані з господарської діяльністю платника податків, та по операціях, що не містять ділової мети.
У відповідності до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Абзацом «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту та валових витрат визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.
Враховуючи, що позивач у перевіряємому періоді формував свій податковий кредит та валові витрати на підставі первинних документів та податкових накладних, які відповідають встановленим для них вимогам в межах проведених господарських операцій, у суду відсутні підстави вважати, що його податкова звітність з податку на додану вартість і податку на прибуток складалася без відповідного підтвердження первинними документами.
За викладених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправними та скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень відповідача.
Керуючись ст.241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕОХІМ» задовольнити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
Рішення може бути оскаржене Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складений 01 листопада 2021 року.

Суддя Л.Є. Букіна