Справа № 640/15418/21
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Національної академії аграрних наук України до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Печерського районного відділу Державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року, -

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року Національна академія аграрних наук України (далі - позивач, НААН) звернулася у суд з позовом до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач, апелянт, Печерський РВДВС у м. Києві) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення арешта на майно позивача, зобов`язання вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його повним виконанням та стягнення моральної шкоди.

На обґрунтування вимог позивач зазначає, що відповідачем порушено процедуру примусового виконання виконавчого документа та накладено арешт на все майно боржника, в тому числі в рамках виконавчого провадження, яке є закінченим, а також виконавчого провадження, яке є зупиненим. Також вказує, що на державне майно не може бути накладено стягнення в силу положень статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу». Наголошує, що в першу чергу арешт накладається на кошти боржника, чого відповідачем не було здійснено.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Печерського РВДВС у м. Києві від 11 травня 2021 року ВП №65053816 про арешт коштів боржника. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що державним виконавцем правомірно прийнято постанову про арешт майна боржника у зв`язку з відсутністю доказів виконання виконавчих документів. Звертає увагу, що місцевим судом вирішено спір не у відповідності до заявлених підстав позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а рішення суду - змінити, з таких підстав.

Судом установлено, що на виконанні в Печерському РВ ДВС перебуває зведене виконавче провадження №60561222, про стягнення з НААН на користь Печерського РВ ДВС 5100,00 грн.

Постановою від 17 лютого 2021 року у ВП №64335923 з примусового виконання виконавчого листа №334/6805/20, виданого 28 січня 2021 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про поновлення ОСОБА_1 на посаді, за невиконання судового рішення на позивача накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.

Постановою від 08 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65053816.

Постановою від 14 квітня 2021 року означене виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження №60561222.

Постановою від 11 травня 2021 року у ВП №65053816 накладено арешт на все майно, що належить боржнику НААН, у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, на загальну суму заборгованості 26614,00 грн при примусовому виконанні:

- постанови Печерського РВ ДВС від 17 жовтня 2019 року №60082857 про стягнення з НААН на користь держави 10200,00 грн;

-постанови Печерського РВ ДВС від 07 жовтня 2019 року №60082857 про стягнення з НААН на користь держави 269,00 грн;

-постанови Печерського РВ ДВС від 17 лютого 2021 року №64335923 про стягнення з НААН на користь відповідача штрафу в розмірі 5100,00 грн;

-постанови Печерського РВ ДВС від 11 березня 2021 року №64335923 про стягнення з НААН на користь відповідача штрафу в розмірі 10200,00 грн;

- наказу Господарського суду Дніпропетровської області, виданого 12 березня 2021 року №904/2032/16 про стягнення з НААН на користь ДП «Дослідне господарство «РУНО» НАН України судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Не погоджуючись з такою постановою, Національна академія аграрних наук України звернулась до суду з цим позовом.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем порушено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, а саме: прийнято постанову про накладення арешту в рамках виконавчого провадження №65053816, а не зведеного провадження №60561222.

Здійснюючи перегляд рішення місцевого суду, колегія суддів керується положеннями частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто переглядає таке в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII), згідно з яким примусове виконання рішень проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 цього Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 10 Закону України № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 13 цього Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункта 7 частини 2 статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частиною 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює порядок звернення стягнення, передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з частиною 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Отже, державний виконавець має право накладати арешт на інше майно боржника лише в разі відсутності в такого коштів на суму загальної заборгованості.

Проте відповідачем означених законодавчих вимог не дотримано та звернено стягнення на майно позивача без з`ясування можливості задоволення вимог стягувачів шляхом накладення арешта на кошти НААН, за їх наявності.

Частиною першою статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Пунктом 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі по тексту - Інструкція) передбачено, що розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 48 Закону.

Згідно з пунктом 8 Інструкції на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

За зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

З огляду на зміст спірної постанови виконавця, в якій зазначено загальну суму боргу та в межах якої накладено арешт на майно боржника, судова колегія приходить до висновку, що в ній допущено описку в номері зведеного виконавчого провадження, яку може бути усунуто виконавцем самостійно шляхом внесення відповідного виправлення, а не визнання такої постанови судом протиправною та скасування. Отже, судом першої інстанції неправильно визначено підставу задоволення позову, до того ж таку, яка позивачем не заявлялась, на що слушно звернуто увагу апелянтом.

Є слушними також доводи апелянта щодо відсутності підстав для скасування спірної постанови у зв`язку з фактичним виконанням виконавчих документів, оскільки матеріали справи відповідних доказів не містять, а надані позивачем платіжні доручення від 13 травня 2021 року про сплату боргу на суму 10200,00 грн та на суму 5100,00 грн свідчать про те, що ці виплати здійснені вже після прийняття виконавцем рішення про арешт майна позивача.

Відтак, судова колегія приходить до висновку, що виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження не вжито належних та допустимих виконавчих дій щодо виявлення та перевірки наявності грошових коштів боржника, на які може бути накладено арешт, зокрема, не надсилались запити до банківських установ для надання інформації щодо наявності або відсутності у боржника відкритих розрахункових рахунків, з огляду на що виконавцем порушено черговість звернення стягнення на майно позивача, тому постанова від 11 травня 2021 року ВП №65053816 є протиправною та підлягає скасуванню.

Таким чином, мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає відповідній зміні.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 287, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Печерського районного відділу Державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 20 липня 2021 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

У решті судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька