Справа № 420/12398/21
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка виразилась у ненаданні запитуваної інформації на заяву ОСОБА_1 від 06.04.2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка виразилась у не надісланні на адресу ОСОБА_1 завірених належним чином копій розрахунків та перерахунків пенсійного грошового утримання ОСОБА_2 , починаючи з 01.01.2000 року по 30.03.2005 року, ОСОБА_3 з 01.01.2000 року по 19.02.2006 року, ОСОБА_3 , з 01.01.2000 року по 04.01.2005 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області підготувати ОСОБА_1 деталізовану інформацію про поетапні розрахунки та перерахунки пенсійного грошового утримання ОСОБА_2 , починаючи з 01.01.2000 року по 30.03.2005 року, ОСОБА_3 з 01.01.2000 року по 19.02.2006 року, ОСОБА_3 , з 01.01.2000 року по 04.01.2005 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надіслати на адресу ОСОБА_1 завірені належним чином копії розрахунків та перерахунків пенсійного грошового утримання ОСОБА_2 , починаючи з 01.01.2000 року по 30.03.2005 року, ОСОБА_3 з 01.01.2000 року по 19.02.2006 року, ОСОБА_3 , з 01.01.2000 року по 04.01.2005 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 06.04.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із письмовою заявою, в якій просив надати йому, як спадкоємцю за законом, інформацію щодо розрахунків та перерахунків пенсійного забезпечення ОСОБА_2 (батька позивача), ОСОБА_3 (дідуся позивача), ОСОБА_3 (бабусі позивача) за відповідні календарні періоди. Водночас відповідач листом від 16.04.2021 року відмовив йому у задоволенні такої заяви, посилаючись на те, що така інформація є конфіденційною.

Не погоджуючись із вищезазначеними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з позовом в адміністративному судочинстві.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

20.10.2021 року на електрону адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про поховання та похоронну справу» №1102-ІV від 10.07.2009 держава гарантує конфіденційність інформації про померлого. Надання такої інформації здійснюється відповідно до Закону України "Про інформацію".

Статями 20 та 21 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація поділяється на відкриту та інформацію з обмеженим доступом. Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 14 Закону України "Про захист персональних даних" поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За таких умов Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначає, що воно при відмові позивачу у наданні конфіденційної інформації діяло у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідач зазначив, що позивач, а ні під час звернення до Головного управління, а ні до суду, не надав документів, які підтверджують його родинні відносини з померлими особами.

23.10.2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, заперечення на яку пенсійним органом надано не було.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

06.04.2021 року ОСОБА_1 на електрону адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надіслав заяву, в якій повідомив, що він 16.01.2009 року отримав спадщину від ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

З огляду на зазначене позивач просив надати йому наступну інформацію:

- деталізовану інформацію про поетапні розрахунки та перерахунки пенсійного грошового утримання ОСОБА_2 , починаючи з 01.01.2000 року по 30.03.2005 року;

- деталізовану інформацію про поетапні розрахунки та перерахунки пенсійного грошового утримання ОСОБА_3 , починаючи з 01.01.2000 року по 19.06.2006 року.;

- деталізовану інформацію про поетапні розрахунки та перерахунки пенсійного грошового утримання ОСОБА_3 , починаючи з 01.01.2000 року по 04.01.2005 року;

- завіренні належним чином копії розрахунків та перерахунків пенсійного грошового утримання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До заяви позивачем було додано: сканкопію свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2009 року (спадкова справа №1012/2008) на ім`я ОСОБА_1 ; сканкопію свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2009 року (спадкова справа №1011/2008) на ім`я ОСОБА_1 ; сканкопію пенсійного посвідчення.

Листом від 16.04.2021 року №6188-6009/Л-02/8-1500/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило позивачу у наданні такої інформації та зазначило, що статтею 20 Закону України "Про інформацію" (далі - Закон) визначено, що інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Відповідно до частини 1 статті 21 вищевказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом

Згідно із статтею 11 Закону інформація про фізичну особу (персональні дані) є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної, інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про поховання та похоронну справу" №1102-1V від 10.07.2009 держава гарантує конфіденційність інформації про померлого. Надання такої інформації здійснюється відповідно до Закону України "Про інформацію".

Поважав протиправними дії відповідача щодо відмови йому у наданні запитуваної інформації та документів, позивач звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом у справі №420/12398/21.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дослідивши адміністративний позов, відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та судову практику, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статей 32, 34 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VІ (далі - Закон №2939-VІ) зазначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону №2939-VІ у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, зокрема: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду (ч.1 ст.23 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Як зазначено у ч.2 ст.23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право: на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про поховання та похоронну справу», держава гарантує конфіденційність інформації про померлого. Надання такої інформації здійснюється відповідно до Закону України «Про інформацію».

Згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Згідно ст. 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Згідно з офіційним тлумаченням положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, - інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» зазначено, що одержувач - це фізична чи юридична особа, якій надаються персональні дані, у тому числі третя особа; персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; розпорядник персональних даних - це фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця; суб`єкт персональних даних - це фізична особа, персональні дані якої обробляються; третя особа - це будь-яка особа, за винятком суб`єкта персональних даних, володільця чи розпорядника персональних даних та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, якій володільцем чи розпорядником персональних даних здійснюється передача персональних даних.

Як зазначено у ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. У разі смерті пенсіонера його сім`ї або особі, яка здійснила похорон, виплачується допомога на поховання в розмірі двомісячної пенсії.

У ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини».

Згідно з ст.1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Пунктом 4.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, визначено, що заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства суд дійшов висновку, що документи та рішення про призначення пенсії, які зберігаються у пенсійних справах пенсіонерів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , є конфіденційною інформацією.

Однак, необхідно зазначити, що положення чинного законодавства України, зокрема Цивільний кодекс України та Сімейний кодекс України не містять прямих заборон щодо надання інформації про померлу особу членам її сім`ї.

Щодо посилань відповідача у відзиві на адміністративний позов, що позивач, а ні під час звернення до Головного управління, а ні до суду, не надав документів, які підтверджують його родинні відносини з померлими особами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вбачається з листа від 16.04.2021 року №6188-6009/Л-02/8-1500/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило позивачу у наданні такої інформації, оскільки відповідно до ст.7 Закону України "Про поховання та похоронну справу" №1102-1V від 10.07.2009 держава гарантує конфіденційність інформації про померлого. При цьому будь-яких зауважень щодо не надання позивачем документів, які підтверджують його родинні відносини з померлими особами, в основу зазначеного листа відповідачем покладено не було.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до статті 68 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину.

Згідно пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва.

Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, позивачем при зверненні до пенсійного органу із заявою про надання інформації від 06.04.2021 року було надано сканкопію свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2009 року (спадкова справа №1012/2008) на ім`я ОСОБА_1 ; сканкопію свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2009 року (спадкова справа №1011/2008) на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до зазначених свідоцтв про право на спадщину за законом вбачається, що державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області було встановлено, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_3 , який помер19.02.2006 року та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому у зазначених свідоцтвах нотаріусом також вказано, що батьком позивача є ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких умов надані позивачем Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області свідоцтва про право на спадщину за законом містять інформацію про родинні відносини ОСОБА_1 з померлими особами, а тому позич має право на отримання інформації від пенсійного фонду щодо його померлих родичів.

Водночас суд зазначає, що згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав, які він вважає порушеними, зокрема визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо ненадання йому документів за його запитом, не є правильним, так як Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не було допущено бездіяльності, натомість відповідачем було вчинено дію та відмовлено у наданні запитуваної інформації.

На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у розгляді його заяви від 06.04.2021 року.

Водночас, щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача надати деталізовану інформацію про поетапні розрахунки та перерахунки пенсійного грошового утримання ОСОБА_2 , починаючи з 01.01.2000 року по 30.03.2005 року, ОСОБА_3 з 01.01.2000 року по 19.02.2006 року, ОСОБА_3 , з 01.01.2000 року по 04.01.2005 року, та надіслати відповідні копії документів на його адресу, суд зазначає наступне.

Так, зі змісту Рекомендації R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зауважує, що в даних спірних правовідносинах пенсійний орган взагалі не розглядав по-суті заяву позивача, щодо надання йому відповідних документів, а відмовив позивачу виключно з підстав того, що запитувана ним інформація є конфіденційною.

За таких умов суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 06.04.2021 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні іншоїх частини позовних вимог зобовязального характеру суд вважає за необхідне відимовити з підстав, наведених раніше.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат у справі №420/12398/21 не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністратвиний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65017, м.Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у розгляді його заяви від 06.04.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.04.2021 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький