Справа № 120/2899/21-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/2899/21-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

18 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу на посаді штаб-сержанта 2 категорії відділу секретного документального забезпечення управління охорони державної таємниці та захисту інформації Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, яке перебуває на усіх видах забезпечення ВЧ НОМЕР_1 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.02.2021 № 28 позивач здав посаду та з 14.02.2021 був виключений із списків особового складу, однак на день звільнення по усім видам грошового забезпечення розрахований не був. У зв`язку з чим 22.02.2021 позивачем було направлено звернення з проханням нарахувати та виплатити індексацію доходів позивача з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу з 01.01.2008 та надати довідки про отримане грошове забезпечення, інформацію про розмір тарифної сітки за його посадою та розмір коефіцієнту за окладом за військове звання, починаючи з 01.03.2018 по день звільнення (14.02.2021). А також вжити заходів щодо перерахунку та виплати з 01.03.2018 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 31.12.2019, з 01.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2020 по 14.02.2021 виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до п.1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 виходячи з 50-ти відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законами на 1 січня календарного року, а саме: Законом України від 07.12.2017 №2246-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018, Законом України від 23.11.2018 № 2629-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019, Законом України від 14.11.2019 №294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020. Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01.01.2020 та множенням на відповідні коефіцієнти. Проте, відповідач відмовив у задоволенні вказаного звернення позивача.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 до 01.03.2018. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 до 01.03.2018. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 0906.2021 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу на посаді штаб-сержанта 2 категорії відділу секретного документального забезпечення управління охорони державної таємниці та захисту інформації Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, яке перебуває на усіх видах забезпечення ВЧ НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.02.2021 №28 позивач здав посаду та з 14.02.2021 виключений зі списків особового складу частини.

22.02.2021 позивач направив звернення до відповідача з проханням нарахувати та виплатити індексацію доходів з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу з 01.01.2008 та надати довідки про отримане грошове забезпечення, інформацію про розмір тарифної сітки за його посадою та розмір коефіцієнту за окладом за військове звання, починаючи з 01.03.2018 по день звільнення (14.02.2021). Також просив вжити заходів щодо перерахунку та виплати з 01.03.2018 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 31.12.2019, з 01.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2020 по 14.02.2021 виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до п.1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704, виходячи з 50-ти відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законами на 1 січня календарного року, а саме: Законом України від 07.12.2017 №2246-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018, Законом України від 23.11.2018 № 2629-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019, Законом України від 14.11.2019 №294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020. Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01.01.2020 та множенням на відповідні коефіцієнти

У відповідь на звернення, відповідач листом від 12.03.2021 № 350/118/838/пс повідомив, що фінансування військової частини за період з січня 2016 року по березень 2018 року не здійснювалось, а тому грошове забезпечення, яке виплачувалось у вказаний період не індексувалось. Крім того, відповідач зазначив, що грошове забезпечення, а саме встановлення посадового окладу та окладу за військовим званням, за вказаний період нараховувалось відповідно до вимог п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт. Тому, враховуючи вищезазначене, у відповідача відсутні підстави для здійснення позивачеві перерахунку посадового окладу, окладу за військовим званням та складових грошового забезпечення за період з 01.01.2018 по день виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , оскільки посадовий оклад та оклад за військовим званням встановлювалися відповідно до чинного законодавства.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення в частині задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку, що індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, а тому відповідачем протиправно не здійснювалась виплата позивачу індексації його грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

При цьому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця "січень 2008 року" відсутні, так як ці вимоги є передчасними, оскільки повноваження відносно обрахунку індексації, в тому числі щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII покладається на відповідача, в даному випадку - в процесі виконання судового рішення про зобов`язання нарахувати та виплати позивачу спірну грошову індексацію, в разі набрання судовим рішенням законної сили.

Крім того позовні вимоги про перерахунок та виплату з 01.03.2018 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 31.12.2019, з 01.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2020 по 14.02.2021 виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до п.1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 виходячи з 50-ти відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законами на 1 січня календарного року, а саме: Законом України від 07.12.2017 №2246-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018, Законом України від 23.11.2018 № 2629-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019, Законом України від 14.11.2019 №294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020. Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01.01.2020 та множенням на відповідні коефіцієнти є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Рішення в частині задоволених позовних вимог та відмови у задоволенні вимог в частині перерахунку та виплати з 01.03.2018 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 31.12.2019, з 01.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2020 по 14.02.2021 виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до п.1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 виходячи з 50-ти відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законами на 1 січня календарного року, а саме: Законом України від 07.12.2017 №2246-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018, Законом України від 23.11.2018 № 2629-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019, Законом України від 14.11.2019 №294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020. Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01.01.2020 та множенням на відповідні коефіцієнти не оскаржене, тому відповідно до ч.1 ст.308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Отже, предметом апеляційного перегляду є рішення суду в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018, із застосуванням січня 2008 року як базового місяця.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-XII Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закон № 1282-XII).

Статтею 1 Закону № 1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.

Із наведеного правового регулювання колегія суддів дійшла висновку, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога позивача про встановлення базового місяця для нарахування індексації не підлягає до задоволення, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації, є передчасним.

Колегія суддів вважає зазначити, що відповідач індексацію не нараховував та базовий місяць не визначав, а тому суд позбавлений можливості визначити такий для нарахування індексації. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нараховувати та виплачувати індексацію грошового забезпечення та визначити базовий місяць. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15.10.2020р. в справі № 240/11882/19.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Отже, визначення базових місяців для нарахування індексації грошового забезпечення позивача покладається на військову частину, а тому, підстави для зобов`язання останньої здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки відповідач Військова частина НОМЕР_1 як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України. В іншій частині судове рішення не оскаржується.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно із п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.