Справа № 560/5598/21
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/5598/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

16 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 1791,21 грн. компенсації за порушення строків виплати частини щомісячного довічного грошового утримання за період з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року та 1681,23 грн. компенсації за порушення строків виплати частини щомісячного довічного грошового утримання за період з 01 січня 2019 року по 27 серпня 2019 року, а всього 3472,44 грн. (три тисячі чотириста сімдесят дві гривні сорок чотири копійки).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за порушення строків виплати частини щомісячного довічного грошового утримання за період з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року та компенсації за порушення строків виплати частини щомісячного довічного грошового утримання за період з 01 січня 2019 року по 27 серпня 2019 року. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 23 вересня 2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

На виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі 560/3771/18 відповідач здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з розрахунку 90% від суддівської винагороди судді Апеляційного суду Хмельницької області та за період з 01.01.2018 по 31.07.2018 нарахував доплату в розмірі 8683,15 грн., яку виплатив позивачу вказану суму 06.04.2021.

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року у справі 560/1080/19 відповідач здійснив перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з 90% суддівської винагороди судді Апеляційного суду Хмельницької області та за період з 01.01.2019 по 27.08.2019 нарахував доплату в розмірі 15799,18 грн., яку виплатив 06.04.2021.

В місяці виплати сум заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання, тобто у квітні 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не виплатило позивачу компенсацію за порушення строків виплати цього виду доходів, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовними вимогами.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтями 1, 4, 6 Закону України №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що виплата суми компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), провадиться у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності, що фінансуються чи дотуються з бюджету, за рахунок коштів відповідного бюджету.

Відповідно до ст. 2 Закону №2050-111 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом, не дають жодних підстав уважати, що строк цієї затримки починає обчислюватися лише після нарахування певного виду доходів.

Аналіз статей 1-4 Закону №2050-111, вказує на те, що визначальним для виплати зазначеної компенсації є: порушення строку затримки виплати доходу, у тому числі з вини відповідного органу, не менше як на один календарний місяць; нарахування цим органом доходів, у тому числі й за певний минулий період, а також місяць, у якому здійснюється виплата нарахованої заборгованості за відповідний місяць, незалежно від часу проведення такого нарахування.

Конституційний Суд України, рішення якого, відповідно до ст. 150 Конституції України, є обов`язковими до виконання на території України, у своїх рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013 у справах № 1-13/2013 та №1-18/2013 за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер; що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення частини другої статті 233 Кодексу підлягає застосуванню у випадках пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не пов`язане з Фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат; що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Суд погоджується з позивачем, що в місяці виплати йому сум заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання, у квітні 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зобов`язано було нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за порушення строків виплати цього виду доходів.

Щодо визначення позивачем суми компенсації за порушення строків виплати частини щомісячного довічного грошового утримання 1791,21 за період з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року та 1681,23 грн. за період з 01 січня 2019 року по 27 серпня 2019 року, а всього 3472,44 грн. (три тисячі чотириста сімдесят дві гривні сорок чотири копійки), суд погоджується з відповідачем, що проведення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, у разі порушення строків їх виплати та визначення її розміру в грошовому еквіваленті є повноваженнями територіальних органів Пенсійного фонду України, на обліку в якому знаходиться пенсіонер, оскільки у суду відсутні показники для розрахунку компенсації, а також Законом України №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що виплата суми компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), провадиться у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності, що фінансуються чи дотуються з бюджету, за рахунок коштів відповідного бюджету.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.