Справа № 560/7327/20
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/7327/20

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

18 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фермерського господарства "Левада-В" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом фермерського господарства "Левада-В" (далі - позивач) до Головного управління ДПС в Хмельницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач 16.11.2020 звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 28.09.2020, прийняте на підставі Акту фактичної перевірки від 02.09.2020 № 0329/22-01-05/30849961.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.05.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у ФГ «Левада-В» була відсутня ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), що є порушенням вимоги статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що господарством було отримано дизельне пальне виключно для власних потреб власного споживання у період дії мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок.

Також позивачем вказано про порушення контролюючим органом порядку проведення фактичної перевірки, а саме в акті перевірки відсутня жодна з підстав для проведення фактичної перевірки, що є самостійною підставою для скасування податкового повідомлення рішення; перевірка проводилася трьома посадовими особами органу ЛПС, але акт підписаний лише двома з них, що вказує на нечинність такого акту.

Крім того позивачем зазначено, що процесуальні порушення допущені контролюючим органом при складанні акту фактичної перевірки, які прямо зазначені в постанові Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.09.2020 у справі №688/2576/20, є самостійною підставою для скасування податкового повідомлення рішення від 28.09.2020 та мають бути враховані судом при розгляді даної справи.

21.10.2021 до суду надійшли доповнення до апеляційної скарги в яких вказано, що посилання відповідача на акцизні накладні свідчить про факт придбання дизельного палива, а не про факт його зберігання, враховуючи, що позивач є фермерським господарством у власності якого перебуває автомобільна та сільськогосподарська техніка.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що мораторій на проведення фактичних перевірок установлено на період з 18.03.2020 по 30.03.2020, крім фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 50 ПК України. При цьому фактична перевірка ФГ «Левада-В» проведена у період з 26.08.2020 по 02.09.2020 на підставі 80.2.5 пункту 80.2 статті 50 ПК України у відповідності до вимог законодавства.

Стосовно підстав проведення перевірки відповідач, посилаючись на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 21.01.2021 у справі №460/1239/19 вказав, що не зазначення такої підстави в наказі на проведення перевірки не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до пп. 81.1 ст. 81 ПК України, в наказі на проведення перевірки достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену ПК України.

При цьому підставою для проведення фактичної перевірки позивача слугувала інформація, яка надійшла від ДПС України, що свідчить про можливі порушення позивачем вимог законодавства в частині зберігання пального, зокрема, відповідно до акцизних накладних №1106 від 15.04.2020 та від 22.07.2020 №2460 було встановлено факти придбання пального ФГ «Левада-В» у ТОВ «Нафтагруп» в значних обсягах.

Твердження позивача про підписання акту перевірки лише двома перевіряючими відповідач вважає безпідставними, оскільки акт перевірки підписаний всіма посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку.

Також вказано, що згідно видаткових накладних та товарно-транспортних накладних придбане позивачем дизельне паливо з кодом УКТЗЕД , який відсутній у переліку ч. 28 ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а тому застосування такої норми до даних правовідносин є неможливим.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 06.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.09.2021 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно з п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач - Фермерське господарство «Левада-В» перебуває на обліку як платник податків у ГУ ДПС у Хмельницькій області.

З 26.08.2020 по 02.09.2020 на підставі наказу ГУ ДПС у Хмельницькій області від 19.08.2020 №1574 «Про проведення фактичної перевірки», направлень на перевірку від 19.11.2020 № № 1765, 1766 і 1767 посадовими особами Головного управління проведена фактична перевірка Фермерського господарства «Левада-В» з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним.

За результатами фактичної перевірки складений акт про результати фактичної перевірки ФГ «Левада-В» від 02.09.2020 №0329/22-01-05/30849961, яким встановлено порушення позивачем вимог статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодовою, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального», у зв`язку із зберіганням дизельного пального, придбаного відповідно до акцизних накладних №1106 від 15.04.2020 і №2460 від 22.07.2020, без ліцензії на право зберігання.

14.09.2020 не погоджуючись із висновками акту фактичної перевірки, позивач надіслав до ГУ ДПС у Хмельницькій області заперечення до акту фактичної перевірки від 02.09.2020 №0329/22-01-05/30849961.

За результатами розгляду заперечення та надісланих одночасно з ним документів, ГУ ДПС у Хмельницькій області листом від 25.09.2020 повідомило позивача, що викладені висновки в акті фактичної перевірки є правомірними та відповідають нормам чинного законодавства.

29.09.2020 на підставі акту фактичної перевірки від 02.09.2020 №0329/22-01-05/30849961 відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення №, яким застосував до позивача штрафну санкцію у сумі 500000,0 грн за зберігання пального без наявності ліцензії.

Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним, звернувся з даним позовом до суду.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон №481/955-ВР) визначено, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Згідно ч. 9 ст. 15 Закону №481/95-ВР ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Відповідно до статті 1 Закону №481/95-ВР місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Згідно п.14. ст.14 ПК України у цьому Кодексі поняття вживаються в такому значенні: 14.1.6. акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території, розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Частинами 19 і 21 статті 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Відповідно до абзацу 9 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії в розмірі 500000 гривень.

Частиною 28 статті 18 Закону №481/95-ВР в редакції Закону від 14.07.2020 N 786-IX передбачено, що до суб`єктів господарювання, які здійснюють виробництво, імпорт, експорт, оптову і роздрібну торгівлю, зберігання палив рідких, на основі газойлів (дизпаливо), менш як 85 об. % яких, включаючи витрати, переганяється при температурі 350° C (за методом ISO 3405, еквівалентним методу ASTM D 86), базових олив та інших мастильних матеріалів, інших дистилятів, які під час фракційної розгонки за методом ISO 3405 (або аналогічним методом ASTM D 86) при температурі 350° С та атмосферному тиску переганяються не більше 35 об. % (коди згідно з УКТ ЗЕД 2710 19 62 00 - 2710 19 68, 2710 19 71 00, 2710 19 75 00, 2710 19 99 00, 2710 20 31 00, 2710 20 35 00, 2710 20 39 00), розчинників або розріджувачів на основі метанолу, інших готових сумішей на основі метанолу (код згідно з УКТ ЗЕД 3814 00 90 90), при здійсненні виробництва, імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі, зберігання таких товарів не застосовуються, починаючи з 23 травня 2020 року до 31 грудня 2020 року включно, норми: абзацу п`ятого частини другої статті 17 цього Закону; абзаців восьмого - десятого частини другої статті 17 цього Закону; абзацу двадцять третього частини другої статті 17 цього Закону.

Згідно з видатковими накладними №РН-0001007 від 15.04.2020 та №РН-0002256 від 22.07.2020 і акцизними накладними №1106 від 15.04.2020 та №2460 від 22.07.2020 позивач придбав паливо дизельне ЄВРО сорт Е екологічний клас К5 (ДТ-Л-К5), що відповідає вимогам ДСТУ 7688-2015 (код УКТЗЕД ), зберігання якого не звільняє господарюючого суб`єкта від відповідальності, передбаченої абзацом 9 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР.

В своїх пояснення позивач вказав, що ним дійсно отримано пальне для власного використання щодо обробітку земель, яке не було вигружено за адресою с. Коськів, вул. с. Оврашка, 20.

В акті перевірки перевіряючими вказано про зберігання позивачем пального, придбаного відповідно до акцизних накладних №1106 від 15.04.2020 в обсязі 8059,77 літрів і №2460 від 22.07.2020 в обсязі 14913,00 літрів та для власних потреб за адресою с. Коськів, вул. с. Оврашка, 20, без отримання відповідної ліцензії. Вказано, що для зберігання пального використовувався резервуар.

При цьому в акті перевірки відповідачем не було зафіксовано, в якій саме ємності чи ємностях позивач зберігав пальне в обсязі 8059,77 літрів та 14913,00 літрів.

Відповідач при проведенні перевірки не врахував об`єму виявленого резервуару та не перевірив ні наявності пального, ні його витрат (списання).

Отже, відповідачем не перевірялось чи зберігалось в ємності пальне та чи така ємність перебуває на балансі позивача.

Відтак отримання позивачем пального відповідно до видаткових накладних не є доказом того, що позивач фактично зберігав отримане пальне в певних ємностях, а не використав його у власній господарській діяльності.

Фактично такі твердження є лише припущеннями відповідача, яке не підтверджено відповідними доказами.

Разом з тим колегія суддів приймає доводи позивача про те, що акцизні накладні свідчать про факт придбання дизельного палива, а не про факт його зберігання, враховуючи, що позивач є фермерським господарством у власності якого перебуває автомобільна та сільськогосподарська техніка.

За таких підстав, з урахуванням того, що відсутні належні докази зберігання позивачем пального без відповідної ліцензії у розумінні вимог Закону України №481, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення.

При цьому суд апеляційної інстанції не дає правової оцінки доводам позивача про порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки та про відсутність підстав для її проведення, оскільки такі не впливають на правову кваліфікацію даних правовідносин.

Висновки Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області викладені у постанові від 23.09.2020 у справі №688/2576/20, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення не впливають на дані правовідносини, оскільки суд виходив з того, що одиничний факт зберігання пального не створює складу правопорушення, при цьому єдиним доказом зберігання пального був протокол про адміністративне правопорушення, який не містив відомостей щодо кількості та способу зберігання пального.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 28.09.2020 № у зв`язку з чим таке підлягає скасуванню.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 6 ст. 139 КАС України вказано, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 13352 грн. судового збору сплаченого згідно квитанції № 28560 від 13.11.2020 на суму 2102 грн. та квитанції №38788 від 23.06.2021 на суму 3153 грн та квитанції №82-1121к від 02.08.2021 на суму 8097 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фермерського господарства "Левада-В" задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 28 вересня 2020 року.

Стягнути на користь Фермерського господарства "Левада" (, с. Чотирбоки, Шепетівський р-н, Хмельницька обл.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області (, вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький) 13352 грн. (тринадцять тисяч триста п`ятдесят дві гривні) судових витрат понесених на сплату судового збору.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.