Справа № 813/1571/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 813/1571/16 пров. № А/857/14487/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Шевчук С.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Москаль Р.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 14 год. 26 хв. 12 травня 2021 року, повне судове рішення складено 02 червня 2021 року, у справі №813/1571/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамар ЛТД» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

11.05.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Крамар ЛТД» (далі - Товариство) звернулося в суд із позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.12.2015: - №000593220, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 4 061 710,00 грн; - №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість на суму 785 443,75 грн, в тому числі за основним платежем - 628 355,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями - 157088,75 грн.; - №, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 510 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність довіреностей на отримання товару є цілком виправданою та сама по собі жодним чином не свідчить про нереальність господарської операції. Суд першої інстанції вказав, що укладені ТОВ «Крамар ЛТД» договори є типовими та передбачають, що товар доставляється (перевозиться) силами та засобами покупця, а тому покликання контролюючого органу на норми законодавства, що регулюють перевезення, є нерелевантними, оскільки ТзОВ «Крамар ЛТД» не мало обов`язків щодо організації чи оформлення транспортування товару. Суд першої інстанції зазначив, що ТОВ «Крамар ЛТД»: - імпортувало товар та при його митному оформленні сплатило до бюджету суми ПДВ, які надалі віднесло до податкового кредиту; - мало в розпорядженні складські приміщення з відповідним температурним режимом, а реалізація м`ясних субпродуктів відповідає зареєстрованим видам діяльності цього суб`єкта господарювання; - виписало на реалізований товар податкові накладні та відобразило вказані в цих податкових накладних суми ПДВ у власних податкових деклараціях як суми податкових зобов`язань з ПДВ; - отримало оплату від контрагентів в сумі, що відповідає вартості товару, поставка якого ставиться під сумнів. Суд першої інстанції вказав, що ревізори не дали жодної оцінки надходженню на рахунки ТОВ «Крамар ЛТД» коштів в якості оплати за поставлені м`ясні субпродукти та зазначив, що ТОВ «Крамар ЛТД» за наслідками описаних вище операцій зазнало цілком реальних змін свого майнового стану - відвантажило товар зі складу, отримало на банківський рахунок кошти, за першою подією виписало податкові накладні та нарахувало собі (на суму, відповідну податковим накладним) податкові зобов`язання з податку на додану вартість, шляхом подання контролюючому органу податкової звітності встановленої форми.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у наданих до перевірки Товариством видаткових накладних на реалізацію покупцю товару не можливо ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, підписи в таких видаткових накладних в графі «отримав (ла)» здійснено невідомими особами без зазначення прізвища та посади, відсутнє посилання на номер та дату довіреності на підставі якої діяла особа. Скаржник вказує, що контролюючим органом встановлено відсутність механізмів та персоналу для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт, встановлено факти формування податкових зобов`язань по операціях з підміни товарів, що вказує на можливі порушення податкового законодавства та залучення суб`єкта до схеми формування штучного податкового кредиту. Вказує, що наявні розбіжності по взаєморозрахунках із ПП «Стераріум», ТОВ «Міланто», ТОВ «Радонс».

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Крамар ЛТД» зареєстровано як суб`єкт господарювання 14.11.2013, з 15.11.2013 перебуває на податковому обліку в ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області, є платником податку на прибуток приватних підприємств та податку на додану вартість. Основним видом діяльності ТОВ «Крамар ЛТД» за КВЕД є оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами.

ДПІ у Галицькому районі м.Львова у період з 26.10.2015 по 13.11.2015 проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Крамар ЛТД» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 15.11.2013 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт від 20.11.2015 №2142/13-04-22-02/38978420.

Відповідно до висновків вказаного акта перевірки контролюючим органом встановлено наступні порушення: п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 628 355,00 грн, (в т.ч. за липень 2014 року в сумі 88 398,70 грн, за серпень 2014 року в сумі 290 503,00 грн, за вересень 2014 року в сумі 249 453,00 грн); п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено залишок від`ємного значення ПДВ за грудень 2014 року в сумі 4 061 710,00 грн; п.44.1, 44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, що полягає у ненаданні до перевірки всіх первинних документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

07.12.2015 контролюючим органом на підставі зазначеного акта перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення: № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 4 061 710,00 грн; № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість на суму 785 443,75 грн, в тому числі за основним платежем 628 355,00 грн та штрафними санкціями 157 088,75 грн; №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 510,00 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, Товариство звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до підпункту 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в редакції чинній у період, який перевірявся, (далі - ПК України) податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 189.1 статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Пунктом 198.5 статті 198 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

В акті перевірки від 20.11.2015 №2142/13-04-22-02/38978420 контролюючим органом зазначено, що за період з 21.01.2014 по 31.12.2014 Товариством задекларовано податкових зобов`язань по податку на додану вартість у сумі 17 712 976 грн. Перевіркою повноти визначення грошових зобов`язань за період з 21.01.2014 по 31.12.2014 встановлено їх заниження на загальну суму 4 690 045 грн.

Перевіркою достовірності відображених у рядку 01 Декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків, крім імпорту товарів» показників за період з 21.01.2014 по 31.12.2014 у загальній сумі 17493761 грн. контролюючим органом встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення операції з реалізації товарів (м`яса, риби, м`ясних та рибних субпродуктів).

Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 21.01.2014 по 31.12.2014 в сумі 17 493 761 грн. встановлено завищення задекларованих Товариством показників у рядку 1 Декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків, крім імпорту товарів» від операцій з оформлення документів на реалізацію товарів по угодах купівлі-продажу з ПП «Вертикал», ТОВ «Люкс Груп», ТОВ «Міланто», ТОВ «Некст Левел Солюшнз», ТОВ «Нестіан Трейд», ТОВ «Пума Груп», ТОВ «Радонс», ТОВ «Сан Телеком», ТОВ «Торговий дім Укртрейд Груп» на загальну суму 4 690 045 грн. та одночасно занижено податкові зобов`язання за рахунок не включення до бази оподаткування ПДВ вартості коштів, які надійшли від цих контрагентів на розрахунковий рахунок на загальну суму 4 690 045 грн., та відповідно занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість за рахунок не відображення в складі податкових зобов`язань суми ПДВ від операцій з списання ТМЦ на цілі, не пов`язані з господарською діяльністю на загальну суму 4 690 045 грн.

Контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що проведеною перевіркою не підтверджено реальність виконання операцій та згідно даних бухгалтерського обліку відображено списання собівартості реалізованих товарів, що, як зазначено контролюючим органом, свідчить про те, що вказані товари не були використані у власній господарській діяльності Товариства.

Крім того, перевіркою встановлено відсутність поставок ТОВ «Крамар ЛТД» товарів (м`ясних субпродуктів) для ПП «Вертикал», ТОВ «Люкс Груп», ТОВ «Міланто», ТОВ «Некст Левел Солюшнз», ТОВ «Нестіан Трейд», ТОВ «Пума Груп», ТОВ «Радонс», ТОВ «Сан Телеком», ТОВ «Торговий дім Укртрейд Груп»: підприємством не надано першого примірника ТТН, довіреності на отримання товару від ТЗОВ «Крамар ЛТД» за договором, у видаткових накладних відсутня розшифровка підпису отримувача, до перевірки не надано кількісного обліку руху запасів та переліку матеріально-відповідальних осіб, які мали право підписувати документи на відпуск товарів зі складу, встановлено відсутність механізмів та персоналу для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт, при проведенні аналізу наявної в АІС «Податковий блок» інформації встановлено факти формування податкових зобов`язань по операціях з підміни товарів, що свідчить про можливі порушення податкового законодавства та залучення суб`єкта до схеми формування штучного податкового кредиту, контрагентами - покупцями не подано декларації з податку на прибуток за 2014 рік тощо.

У зв`язку з цим зроблено висновок, що в порушення пп.14.1.13, пп.14.1.36, пп.14.1.56, пп.14.1.202, п.14.1 статті 14, п.135.1, п.135. статті 135 ПК України Товариством завищено показники у рядку 02 Декларації з податку на прибуток «дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг)» згідно видаткових накладних, виписаних на адресу ПП «Вертикал», ТОВ «Люкс Груп», ТОВ «Міланто», ТОВ «Некст Левел Солюшнз», ТОВ «Нестіан Трейд», ТОВ «Пума Груп», ТОВ «Радонс», ТОВ «Сан Телеком», ТОВ «Торговий дім Укртрейд Груп», які не мали реального товарного характеру за 2014 рік на загальну суму 23 450 227,87 грн.

Контролюючим органом зроблено висновок, що господарські операції позивача з зазначеними контрагентами є безтоварними. В основу таких висновків контролюючого органу покладено відомості, отримані з ІАС «Податковий блок» по ПП «Вертикал» (); інформацію з ІАС «Податковий блок» по ТОВ «Люкс Груп» (); інформацію з ІАС «Податковий блок» по ТОВ «Міланто» (); податкову інформацію від 23.12.2014 №1276/26-55-22-01/38864898 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Некст Левел Солюшнз» (); податкову інформацію від 22.09.2014 №4615/7-26-50-22-03 2659 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Нестіан Трейд» (); податкову інформацію від 15.02.2015 №144/26-55-22-07/39025719 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Пума Груп» (); податкову інформацію від 31.01.2015 №1332/7/26-50-22-07 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Радонс» () по взаємовідносинах з контрагентами за листопад 2014; податкову інформацію від 19.11.2014 №11/7/26-52-22-05-33 по ТОВ «Сан Телеком» (); наведену в ІАС «Податковий блок» інформацію по ТОВ «Укртрейд Груп» (), на підставі яких зроблено висновок, що операції з ПП «Вертикал», ТОВ «Люкс Груп», ТОВ «Міланто», ТОВ «Некст Левел Солюшнз», ТОВ «Нестіан Трейд», ТОВ «Пума Груп», ТОВ «Радонс», ТОВ «Сан Телеком», ТОВ «Торговий дім Укртрейд Груп» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій, необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Так, пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996 від 16.07.1999, в редакції чинній у період, який перевірявся, відповідно до статті 1 якого господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з частиною 1 статті 3 зазначеного Закону метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Порядок створення, прийняття і відображення в бухгалтерському обліку первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, в редакції чинній у період, який перевірявся.

Згідно з пунктом 2.1 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У розумінні підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Перевірці підлягають фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

На підтвердження реальності здійснених господарських операцій з контрагентами ПП «Вертикал», ТОВ «Люкс Груп», ТОВ «Міланто», ТОВ «Некст Левел Солюшнз», ТОВ «Нестіан Трейд», ТОВ «Пума Груп», ТОВ «Радонс», ТОВ «Сан Телеком», ТОВ «Торговий дім Укртрейд Груп» Товариством подані: договори купівлі-продажу, картки розрахунків з контрагентами, видаткові накладні, банківські виписки.

Оплата за отриманий товар здійснювалась шляхом безготівкового розрахунку на банківський рахунок ТОВ «Крамар ЛТД».

При цьому контролюючий орган встановив під час перевірки та визнає в суді, що ТОВ «Крамар ЛТД»: - імпортувало товар та при його митному оформленні сплатило до бюджету суми ПДВ, які надалі віднесло до податкового кредиту; - мало в розпорядженні складські приміщення з відповідним температурним режимом, а реалізація м`ясних субпродуктів відповідає зареєстрованим видам діяльності цього суб`єкта господарювання; - виписало на реалізований товар податкові накладні та відобразило вказані в цих податкових накладних суми ПДВ у власних податкових деклараціях як суми податкових зобов`язань з ПДВ; - отримало оплату від контрагентів в сумі, що відповідає вартості товару, поставка якого ставиться під сумнів.

Товариство до матеріалів справи долучило копії договорів оренди та актів прийому-передачі складських (холодильних) приміщень, які необхідні для зберігання морожених риби, м`ясна, м`ясних та інших продуктів.

Представлені Товариством первинні документи в своїй сукупності підтверджують підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а також фактичне здійснення господарських операцій позивачем з вказаними контрагентами.

Відповідно до пункт 201.1 статті 200 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За результатами продажу товару покупцям ТОВ «Крамар ЛТД» складені податкові накладні, задекларовано податкове зобов`язання з ПДВ за відповідний період. З даних «Системи автоматизованого співставлення даних податкового зобов`язання та податкового кредиту» «Податковий блок», ТОВ «Крамар ЛТД» по взаємовідносинах з зазначеними контрагентами відобразило в податковій звітності господарські операції згідно складених податкових накладних та задекларувало податкові зобов`язання по податку на додану вартість за відповідні періоди.

Верховний Суд у цій справі, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанції вказав, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування відповідного податкового кредиту з ПДВ. На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Суд касаційної інстанції вказав, що судами першої та апеляційної інстанції не було досліджено та не було надано належної оцінки доказам та доводам відповідача, зазначеним у запереченні на адміністративний позов, апеляційній скарзі та, зокрема, в акті перевірки, що позивачем з наданих видаткових накладних неможливо встановити особу контрагента-отримувача (підписи у таких накладних здійснені невстановленими особами без зазначення прізвища та посади, а також відсутні будь-які відомості та посилання на довіреності, тощо), судами не надано належної оцінки наявним розбіжностям у податковій звітності за результатами господарських операцій позивача з контрагентами, відсутності відповідних документів щодо транспортування товару, а також тому, що згідно податкової інформації по вказаному суб`єкту господарювання - ТОВ «Крамар ЛТД», відсутні основні та виробничі фонди, трудові ресурси для виконання вказаних договорів.

Щодо вказаних контролюючим органом недоліків оформлення первинних документів (відсутність вказівки на видаткових накладних повного імені особи, що їх підписала, відсутність довіреностей на осіб, що підписали видаткові накладні, відсутність товарно-транспортних накладних), то відповідно до пояснень наданих представником Товариства в суді першої інстанції та підтриманих у суді апеляційної інстанції проданий Товариство товар отримували зі складу підприємства керівники контрагентів, про що свідчать їх підписи на видаткових накладних, засвідчені печатками суб`єктів господарювання, тоді як за умовами укладених з контрагентами договорів відсутня вказівка на обов`язковість пред`явлення довіреності на отримання товару представником покупця. Факт передачі товару у власність покупців за умовами укладених договорів оформлявся видатковими накладними, які підписувались обома сторонами у момент приймання-передачі товару.

При цьому, довіреність на отримання товару сама по собі не є первинним документом, а тільки фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства уповноважити конкретну фізичну особу отримати для підприємства певний перелік і кількість цінностей. Сам же факт руху цих цінностей (тобто господарську операцію) довіреність не фіксує. Тому визнати відсутність господарської операції операції тільки на тій підставі, що немає довіреності, не можливо, оскільки головний критерій наявності господарської операції - це зміни в активах і зобов`язаннях, власному капіталі підприємства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за встановлених обставин (підписання видаткових накладних керівником підприємства-покупця), відсутність довіреностей на отримання товару є цілком виправданою та сама по собі жодним чином не підтверджує нереальність господарської операції.

Окрім того, як зазначено Верховним Судом у постанові від 20 грудня 2018 року у справі №910/19702/17 відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки самої юридичної особи, не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі. Відтиск печатки на видатковій накладній є свідченням участі юридичної особи, у здійсненні господарської операції за цією накладною.

Щодо вимоги контролюючого органу до Товариства надати перший примірник товарно-транспортних накладних та аргументи про нереальність господарських операцій через відсутність ТТН, то суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до умов укладених Товариством з контрагентами договорів товар доставляється (перевозиться) силами та засобами Покупця.

При цьому, висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 25 лютого 2021 року (справа № 803/1684/17), від 21 січня 2021 року (справа №813/2204/17), від 24 травня 2019 року (справа №826/7423/16), від 6 лютого 2018 року (справа №816/166/15-а), від 11 вересня 2018 року (справа №804/4787/16) передбачають, що транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже, відсутність у позивача деяких товарно-транспортних накладних або наявність в них певних недоліків не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Оскільки всі висновки контролюючого органу ґрунтуються на твердженні ревізорів про те, що ТОВ «Крамар ЛТД» фактично не продало товар (м`ясні субпродукти) на загальну суму 28 140 273 грн. (в т.ч. 4 690 045 грн. ПДВ) переліченим контрагентам, а лише оформило відповідні первинні та облікові документи, контролюючим органом мала б бути надана оцінка надходженню на рахунки ТОВ «Крамар ЛТД» коштів в якості оплати за поставлені м`ясні субпродукти на згадану суму. При цьому відображення ТОВ «Крамар ЛТД» фінансових показників господарських операцій у податковому обліку як реальних та, як наслідок, нарахування підприємством собі податкових зобов`язань, контролюючий орган кваліфікує як «факти формування податкових зобов`язань по операціях з підміни товарів, що свідчить про можливі порушення податкового законодавства та залучення суб`єкта до схеми формування штучного податкового кредиту».

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, контролюючий орган вказуючи на фіктивний продаж ТОВ «Крамар ЛТД» товару ПП «Вертикал», ТОВ «Люкс Груп», ТОВ «Міланто», ТОВ «Некст Левел Солюшнз», ТОВ «Нестіан Трейд», ТОВ «Пума Груп», ТОВ «Радонс», ТОВ «Сан Телеком», ТОВ «Торговий дім Укртрейд Груп» на суму 28 140 273 грн., проте одночасно розцінює перераховані на рахунки ТОВ «Крамар ЛТД» цими суб`єктами господарювання кошти за поставлений товар в сумі 28 140 273 грн. як легальний дохід суб`єкта господарювання, що підлягає оподаткуванню ПДВ.

На переконання суду апеляційної інстанції, за вище встановлених обставин, податковий орган донараховуючи податкові зобов`язання з ПДВ, залишив поза увагою самостійне формування таких зобов`язань Товариством у перевірений період за операціями з дослідженими контрагентами, і повторно визначив зобов`язання, що не відповідає принципу недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації.

Слід також наголосити, що у податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Крім того, слід зазначити, що господарські операції, здійснювалися правоздатними юридичними особами і по своїй суті не суперечать інтересам держави. Контрагенти Товариства були зареєстровані як юридичні особи та платники податків, перебували на податковому обліку в територіальних органах ДФС за місцем знаходження. Спірні господарські операції в судовому порядку недійсними не визнавались, що дає підстави вважати, що такі мали реальний характер.

Зазначене відповідачем належними та достатніми доказами не спростовано, тоді як обґрунтування нереальності господарських операцій не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

До того ж, на неодноразові запити адвоката позивача слідчі підрозділи повідомили, що в їх провадженні відсутні кримінальні провадження щодо контрагентів ТОВ «Крамар ЛТД». Всі перелічені контрагенти-покупці ТОВ «Крамар ЛТД» надалі (в 2021) зареєстровані як юридичні особи та платники податків, що підтверджується зібраними адвокатом витягами з реєстрів

Щодо наявних розбіжностей у податковій звітності за результатами господарських операцій позивача з контрагентами, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.

За наслідками складання ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська акту від 06.01.2015 №21/22-01/38864898 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТзОВ «Некст Левел Солюшнз» задекларовані ТзОВ «Некст Левел Солюшнз» суми податкового кредиту по взаємовідносинах з ТзОВ «Крамар ЛТД» були зняті, внаслідок чого в «Податковому блоці» відображено декларування продавцем податкового зобов`язання, а декларування ТзОВ «Некст Левел Солюшнз» сум податкового кредиту на ці ж суми анульовано. Внаслідок таких дій контролюючих органів в системі співставлення сум податкового кредиту і податкового зобов`язання ТзОВ «Крамар ЛТД» і ТзОВ «Некст Левел Солюшнз» на час проведення перевірки була наявна розбіжність, зумовлена діями контролюючого органу щодо анулювання податкового кредиту контрагента позивача на суму 94592,52 грн.;

Відповідно до відомостей АІС «Податковий блок» ТОВ «Крамар ЛТД» задекларовано податкові зобов`язання по податку на додану вартість за жовтень, листопад, грудень 2014 року в розмірі 1928573,93 грн, а ТОВ «Радонс» за жовтень, листопад 2014 року задекларовано податковий кредит в розмірі 1706874,45 грн., в грудні 2014 року сума податкового кредиту по відносинах з позивачем ТОВ «Радонс» не декларувалась, що пояснює розбіжність в системі співставлення сум податкового кредиту і податкового зобов`язання за грудень 2014 року (покупець не задекларував податковий кредит у сумі, що відповідала б задекларованому ТОВ «Крамар ЛТД» податковому зобов`язанню).

Відповідно до відомостей «Системи автоматизованого співставлення даних податкового зобов`язання та податкового кредиту» контролюючого органу ТОВ «Крамар ЛТД» задекларовало податкові зобов`язання по податку на додану вартість за серпень 2014 року в сумі 83364,00 грн, а ТОВ «Сан Телеком» по взаємовідносинах з ТОВ «Крамар ЛТД» за серпень 2014 року податковий кредит не декларувався.

Відповідно до інформації «Системи автоматизованого співставлення даних податкового зобов`язання та податкового кредиту» контролюючого органу ТОВ «Крамар ЛТД» відобразив по взаємовідносинах з ТОВ «Торговий дім Укртрейд Груп» в податковій звітності господарські операції на підставі виписаних податкових накладних, а саме: ТОВ «Крамар ЛТД» задекларовано податкові зобов`язання по податку на додану вартість за жовтень 2014 року в сумі 300008,80 грн., а ТОВ «Торговий дім Укртрейд Груп» податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ «Крамар ЛТД» за жовтень 2014 року не декларувався.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати (дохід) у зв`язку з придбанням (продажем) товарів (робіт, послуг), пов`язаних з його господарською діяльністю.

Порушення контрагентами вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення продавцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування доходу від здійснення господарської діяльності, а тому платник податків (продавець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженість дій між ними.

Таким чином, висновки про можливе порушення податкового законодавства контрагентами позивача не можуть автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання своїми контрагентами вимог закону.

Водночас, доказів на підтвердження того, що позивач був обізнаний щодо неправомірної, на думку контролюючого органу, діяльності контрагентів, прямої чи опосередкованої причетності до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди, відповідачем не надано.

Крім того, контролюючим органом не підтверджено наявність податкової вигоди для позивача за наслідком здійснених господарських операцій, та, як наслідок, наявність умислу на ухилення від оподаткування.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява №3991/03) у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. До того ж аргументи контролюючого органу щодо «обривання ланцюга» проданих ТОВ «Крамар ЛТД» товарів між другою та третьою ланкою (у відносинах контрагентів-покупців з їх контрагентами), на переконання суду апеляційної інстанції не підтверджують нереальність господарських операцій, в яких позивач виступав саме Продавцем.

Аналіз вимог чинного законодавства та встановлених обставин у справі, враховуючи подані позивачем первинні документу, дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що прямими доказами, в підтвердження реальності здійснення вищенаведених господарських операцій є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, тоді як подані відповідачем докази не є прямими та в своїй сукупності не можуть вказувати на протиправність дій позивача при оподаткуванні господарських операцій і підтверджувати обізнаність позивача про можливе сумнівне ведення господарської діяльності його контрагентом.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументами сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що скаржником, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивач понесених судових витрат, то до матеріалів справи Товариство долучило Договір про надання правової допомоги від 10.09.2021 укладений з Адвокатським Бюро «Анни Крамар», предметом якого є надання правової допомогу Клієнту, що полягає у представництві інтересів Товариства у Восьмому апеляційному адміністративному суді під час апеляційного розгляду адміністративної справи №813/1571/16. За роботу, виконану АБ «Анни Крамар», Клієнт сплачує гонорар згідно домовленості. Розмір гонорару буде визначає після ознайомлення з документами клієнта та оцінки Виконавцем обсягу робіт, враховуючи, підготовку процесуальних документи та участь Адвоката у розгляді справи у Восьмому апеляційному адміністративному суді.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 08.11.2021 до Договору про надання правової допомоги від 10.09.2021 загальна вартість послуг складає 16000 грн. та включає в себе: вивчення документів клієнта, проведення аналізу норм та положень законодавства, складання відзиву на апеляційну скаргу, складання додаткових пояснень, представництво інтересів Товариства у двох судових засіданнях.

Також Товариством надано підписані сторонами акт №08/11/21 виконаних робіт (наданих послуг) за Договору про надання правової допомоги від 10.09.2021 №б/н. рахунок-фактура №3 від 08.11.2021 та платіжне доручення №6924 від 08.11.2021, яким здійснено оплату наданих юридичних послуг.

Частиною 5 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З огляду на зміст спірних правовідносин та правове регулювання таких, з врахуванням наданих позивачем документів, враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, критерії, з врахуванням яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною 5 статті 134 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу пов`язані із юридичним супроводом справи №813/1571/16 підтверджені належними та допустимими доказами.

З врахуванням заперечень відповідача щодо заявленої до стягнення суми, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що 13 000 грн. витрат на правничу допомогу є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, співмірними з складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), а тому підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Водночас, суд апеляційної інстанції не може залишити поза увагою недотримання судом першої інстанції, встановлених нормами КАС України розумних строків розгляду справи.

Як це зазначено у практиці ЄСПЛ, судовий розгляд справи повинен відповідати вимозі розумного строку в розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Обґрунтованість тривалості провадження має оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та з урахуванням критеріїв, викладених у прецедентній практиці Суду, зокрема, складності справи та поведінку заявника та відповідних органів. (п.41 рішення ЄСПЛ у справі «Зяя проти Польщі» (заява №45751/10)).

Суд апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції не знайшов обґрунтування затримки у розгляді даної справи з 01.06.2020 по 12.05.2021.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі №813/1571/16 - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (місце знаходження: вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамар ЛТД» (місцезнаходження: вул.Д.Апостола, 16 Х-1, м.Львів, 79040, ) 13 000 грн. (тринадцять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

В решті вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 19.11.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України