Справа № 640/5213/19
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 640/5213/19

адміністративне провадження № К/9901/36448/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 липня 2019 року (суддя Клочкова Н.В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року (головуючий суддя Шурко О.І., судді: Ганечко О.М., Кузьменко В.В.) у справі №640/5213/19 за позовом Підприємства об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) «Делішес Продакт Компані» Всеукраїнської громадської організації «Народна академія творчості інвалідів» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) «Делішес Продакт Компані» Всеукраїнської громадської організації «Народна академія творчості інвалідів» (далі - позивач, підприємство) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, податковий орган, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17 січня 2019 року №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на: наявність підстав для звільнення його від оподаткування відповідно до положень пункту 197.6 статті 197 Податкового кодексу України, оскільки він є постачальником товарів та послуг, що безпосередньо виготовляються підприємством, яке засноване громадськими організаціями інвалідів і кількість інвалідів, які на ньому працюють перевищує 50 відсотків; наявність в користуванні відповідних складських приміщень, виробничих потужностей і обладнання для виготовлення сиропу цукрового та кондитерських виробів; відсутність вимоги податкового органу на проведення інвентаризації та ігнорування контролюючого органу про початок такої інвентаризації; реальність господарських операцій та наявність відповідного персоналу для проведення відповідних робот.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 17 січня 2019 року № та №.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з наявності у позивача виробничо-складських приміщень і обладнання для виготовлення цукрового сиропу, відсутності вимоги податкового органу на проведення інвентаризації, ігнорування контролюючим органом проведення такої інвентаризації та реальності господарських операцій.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначає про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. Посилається на недослідження і невстановлення судами фактичних обставин у справі, зокрема, щодо вручення позивачу листа від 27 листопада 2018 року №110234/10/26-15-14-04-01-12 стосовно призначення і проведення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, основних фондів та інших активів підприємства в присутності представників, що здійснюють перевірку. Вказує на відсутність листа (повідомлення) про призначення та проведення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, виробничих потужностей по виробництву сиропу цукрового, сировини, матеріалів і готової продукції та доказів в підтвердження права позивача на звільнення його від оподаткування відповідно до пункту 197.6 статті 197 Податкового кодексу України.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний суд зазначає про таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку підприємства з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за вересень 2018 року, за результатами якої складено акт від 11 грудня 2018 року №1215/26-15-14-04-01/40969703 (наділі - акт перевірки).

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 17 січня 2019 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку за вересень 2018 року у розмірі 2405290 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафу) у сумі 1202645 грн та № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2018 року у розмірі 1 361 653 грн.

Перевіркою встановлено порушення підприємством пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством занижено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість за серпень 2018 року на 1 366 747 грн, за вересень 2018 року на 2400196 грн, завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за вересень 2018 року на 2405290 грн та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2018 року на 1361653 грн.

Причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту з податку на додану вартість, яке було задеклароване позивачем до бюджетного відшкодування, є придбання сиропу глюкозно-фруктозного ГФС-42, цукру білого, ручок та корку для пляшок, мішків, преформи та інше для виробництва цукрового сиропу, продаж якого звільнений від оподаткування відповідно до пункту 197.6 статті 197 Податкового кодексу України.

Позивачем придбано вищевказаних товарів в серпні 2018 року на загальну суму 9900215,30 грн, в тому числі податок на додану вартість в сумі 1 649 964,72 грн та у вересні 2018 року на суму 14 401178,61 грн, в тому числі податок на додану вартість в сумі 2 400196,45 грн.

Висновки акту перевірки ґрунтуються на: відсутності у позивача за даними бухгалтерського обліку основних засобів; недостатньої площі орендованих приміщень, що використовуються у господарські діяльності для переробки 1358,6 т. цукру (складські - 10 м2,, виробничо-складські, орендовані у ТОВ «Бітрейд Вест» площею 127 м2); відсутності сировини, матеріалів, готової продукції; невстановлені факту здійснення виробничого процесу по виробництву сиропу цукрового, наявності залишків товарно-матеріальних цінностей та залишків готової продукції (сиропу цукрового); непроведені позивачем інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, основних фондів та інших активів підприємства в присутності представників, що здійснюють перевірку на підставі листа податкового органу від 27 листопада 2018 року №110234/10/26-15-14-04-01-12.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що підприємство 18 листопада 2016 року зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що зроблено запис за номером: 1 063300. Засновником підприємства є Всеукраїнська громадська організація "Народна академія творчості інвалідів" ().

У липні 2018 року на підприємстві за основним місцем роботи працювало 4 працівники, в тому числі 3 осіб з інвалідністю (що становить 75% від загальної кількості працюючих), в серпні 2018 року за основним місцем роботи працювало 7 працівників, в тому числі 6 осіб з інвалідністю (що становить 86% від загальної кількості працюючих) та в вересні 2018 року за основним місцем роботи працювало 10 працівників, в тому числі 9 осіб з інвалідністю (що становить 90% від загальної кількості працюючих).

Також судами встановлено, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІВА» укладено договір суборенди від 26 вересня 2018 року № 2609/0/18, за умовами якого позивач орендує виробничі та складські приміщення загальною площею 469,20 м.кв., за адресою Волинська область, Маневицький район, смт. Колки, вул. Грушевського, 9.

Між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІВА» укладено договір суборенди обладнання від 26 вересня 2018 року № 180926-1, за умовами якого підприємство отримало в користування обладнання для виготовлення цукрового сиропу та кондитерських виробів. Підприємство на вищевказаних виробничих потужностях налагодило виробництво цукрового сиропу та кондитерських виробів, які у подальшому реалізовано за договором поставки від 3 вересня 2018 року №03/09-ДПК.

Також позивачем надано договір оренди виробничо-складських приміщень від 2 травня 2018 року, за яким позивач орендував виробничо-складські приміщення 127 кв.м. за адресою: Львівська область, смт. Івано-Франкове, вул. Львівська, 55 та договір оренди виробничого обладнання від 22 травня 2018 року №25/05/2018, за яким позивач орендував виробниче обладнання для виготовлення цукрового сиропу.

На підтвердження виготовлення товару та його подальшої реалізації позивачем надано договори, рахунки-фактури, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні, декларації виробника про якість цукру, акти та специфікації.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За приписами пункту 197.6 статті 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання товарів (крім підакцизних товарів) та послуг <…>, що безпосередньо виготовляються підприємствами та організаціями, які засновані громадськими організаціями інвалідів, де кількість інвалідів, які мають у таких організаціях основне місце роботи, становить протягом попереднього звітного періоду не менш як 50 відсотків середньооблікової кількості штатних працівників, і за умови, що фонд оплати праці таких інвалідів становить протягом звітного періоду не менш як 25 відсотків суми загальних витрат з оплати праці, що належать до складу витрат згідно з правилами оподаткування податком на прибуток підприємств.

Безпосереднім вважається виготовлення товарів/послуг, у результаті якого сума витрат з переробки (обробка, інші види перетворення) сировини, комплектувальних виробів, складових частин, інших покупних товарів/послуг, які використовуються при виготовлені таких товарів/послуг, становить не менш як 8 відсотків ціни постачання таких виготовлених товарів/послуг.

З аналізу наведених правових положень слідує, що звільнення від оподаткування податком на додану вартість можливе за умови дотримання сукупності наступних критеріїв, зокрема: постачання визначених у цій правовій нормі товарів та послуг має здійснюватись виключно підприємствами та організаціями громадських організацій інвалідів, які засновані громадськими організаціями інвалідів і є їх власністю; кількість осіб з інвалідністю за основним місцем роботи має становити протягом попереднього звітного періоду не менше 50 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників; фонд оплати праці таких інвалідів становить протягом звітного періоду не менше 25 відсотків суми загальних витрат на оплату праці, що відносяться до складу витрат виробництва; наявність реєстрації підприємства або організації у відповідному контролюючому органі на підставі позитивного рішення уповноваженого органу відповідно до Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

При цьому для застосування пільги, передбаченої пунктом 197.6 статті 197 Податкового кодексу України, необхідно, щоб товари та послуги були виготовлені безпосередньо таким підприємством, про що вказано у абзаці другому зазначеної норми.

Суди попередніх інстанцій встановлюючи, що засновником підприємства є Всеукраїнська громадська організація «Народна академія творчості інвалідів», працівниками підприємства є особи з інвалідністю, дійшли до висновку, що всі виготовлені та реалізовані позивачем товари та послуги у серпні-вересні 2018 року, були звільнені від оподаткування на підставі пункту 197.6 статті 197 Податкового кодексу України.

Суди попередніх інстанцій, оцінюючи доводи відповідача про недотримання позивачем вимог критерію щодо виготовлення товарів та послуг безпосередньо позивачем з підстав відсутності у останнього основних засобів та виробничих потужностей, дійшли до висновку про наявність підстав для звільнення від оподаткування на підставі пункту 197.6 статті 197 Податкового кодексу України операцій з виготовлення та реалізації позивачем товарів і послуг у серпні-вересні 2018 року, та відповідно, правомірність визначення підприємством суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість за серпень, вересень 2018 року, суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за вересень 2018 року в сумі 2405290 грн та суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2018 року в сумі 1361653 грн.

Водночас, судами не встановлено фактичних обставин у справі, не досліджено і не надано оцінку доводам відповідача та висновкам, викладеним в акті перевірки про недотримання позивачем вимог критерію щодо виготовлення товарів і послуг безпосередньо позивачем з підстав відсутності у останнього за даними бухгалтерського обліку основних засобів, сировини, виробничих потужностей, складських приміщень, матеріалів, готової продукції, залишків товарно-матеріальних цінностей та залишків готової продукції (сиропу цукрового); невстановлення факту здійснення виробничого процесу по виробництву сиропу цукрового; відсутності залишків товарно-матеріальних цінностей та залишків готової продукції (сиропу цукрового), недостатньої площі орендованих приміщень для переробки 1358,6 т. цукру.

Щодо посилань скаржника про недослідження та залишення поза увагою доводів податкового органу про непроведення інвентаризації за участю податкового органу, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до пункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючий орган під час проведення перевірки має право, зокрема, вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Правила проведення інвентаризації для юридичних осіб, у тому числі обов`язкові випадки її проведення та оформлення результатів інвентаризації визначено Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 2 вересня 2014 року №879 (далі - Положення №879), пунктом 5 розділу І якого встановлено, що інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.

Пунктом 7 розділу І Положення №879 встановлено випадки обов`язкового проведення інвентаризації, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. У цих випадках інвентаризація має розпочатися у термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цих органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.

За приписами пункту 1 розділу II вказаного Положення, для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що податковий орган має право направити належним чином оформлений документ, який містить вимогу на проведення інвентаризації і посадові особи цього органу можуть бути присутні при проведенні інвентаризації, а юридичні особи, що отримали таку вимогу, зобов`язані провести таку інвентаризацію.

Судові інстанції, встановлюючи невідповідність вимогам закону отриманого підприємством листа від 27 листопада 2018 року №110234/10/26-15-14-04-01-12 про проведення інвентаризації, не зазначають яким саме вимогам не відповідає вказаний лист.

Але вказаний лист взагалі відсутній в матеріалах справи.

Також, судові інстанції, дійшовши висновку про проведення інвентаризації без участі посадових осіб відповідача з підстав ігнорування такими особами початку проведення інвентаризації, дату якої податковий орган визначив самостійно, не зазначають, на підставі яких доказів суди дійшли до такого висновку та чим підтверджується ігнорування податковим органом участь у проведенні інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, основних фондів та інших активів підприємства. Як встановлено судами, позивач взагалі не повідомив податковий орган про призначення та проведення інвентаризації. Висновки судів в цій частині є суперечливими, оскільки не повідомлення про дату, час і місце проведення інвентаризації унеможливлює забезпечення явки контролюючим органом.

Поза увагою суду залишилися доводи податкового органу про відсутність виробничих потужностей по виробництву сиропу цукрового, сировини, матеріалів, готової продукції за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Тарасове, вул. Жовтнева, 2а, встановлені актом від 28 листопада 2018 року №1829/26-15-14-04-01.

Судам необхідно врахувати, шо з метою правильного застосування позивачем п.п.197.6 ст. 197 ПК України, важливо встановити факт безпосереднього виготовлення товарів підприємствами та організаціями, які засновані громадськими організаціями інвалідів. Отже, судам важливо правильно встановити всі фактичні обставини по справі, та врахувати доводи відповідача щодо кількості штатних працівників (4, 7 та 10 чоловік) та місце розташування, кількість та специфіку роботи виробничих потужностей (Волинська область Маневицький р-н смт Колки; Київська область Ракитнянський р-н. с.Острів; Львівська область смт. Івано-Франкове; Волинська область с.Тарасове). Суди встановили наявність у позивача основних засобів та виробничих потужностей, але не звернули увагу, що в акті перевірки здійснено запис про відсутність їх за даними бухгалтерського обліку.

Важливо звернути увагу судів на наявність судових рішень по справі № 640/5215/19, які ухвалені у справі з подібними правовідносинами. В зазначеній справі, судами встановлено, що з метою здійснення виробничої діяльності позивачем також орендовано нерухоме майно за адресами: Волинська обл. Луцький р-н смт Торчин, Волинська область м.Рожище, м.Київ вул. Кирилівська, 102.

Отже, для правильного вирішення справи судам необхідно встановити місце безпосереднього виготовлення товару, достатність трудових ресурсів та основних засобів.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, докази, якими вони підтверджуються та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

За приписами частин першої і другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

У зв`язку з вищенаведеним Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановили фактичні обставини, що мають значення для справи та не дослідили зібрані у справі докази, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року скасувати, а справу №640/5213/19 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко І.А. Васильєва С.С. Пасічник