Справа № 420/15864/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у поряду письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титора Дмитра Павловича, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаїв про визнання протиправними дій, бездіяльності, визнання незаконним п. 1.13 Переліку відомостей, затверджених наказом від 29.06.2021 року №373, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титора Дмитра Павловича, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаїв, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 щодо видання наказу від 29.06.2021 року № 373 в частині віднесення до службової інформації у пункті 1.13. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань відомостей, які містяться в наказах про відпустки осіб рядового і начальницького складу органу ДБР;

визнати незаконним пункт 1.13. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 від 29.06.2021 № 373;

зобов`язати Державне бюро розслідувань вилучити пункт 1.13. з Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 від 29.06.2021 № 373 із дня набрання судовим рішенням законної сили надати до суду звіт про виконання судового рішення;

визнати протиправною бездіяльність директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титора Дмитра Павловича по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 15 серпня 2021 року про надання розпорядчого акту про виконання 16 березня 2021 року повноважень директора ТУ ДБР у м. Миколаєві (якою особою виконувалися повноваження);

зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві надати копію розпорядчого акту розпорядчого акту про виконання 16 березня 2021 року повноважень директора ТУ ДБР (якою особою виконувалися повноваження), а з дня набрання судовим рішенням законної сили надати до суду звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 15 серпня 2021 року позивач звернувся із запитом на інформацію до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, у якому просив надати копію розпорядчого акту про виконання 16 березня 2021 року повноважень директора ТУ ДБР у м. Миколаєві, проте листом від 31.08.2021 № Т-2963/ЗПІ/16-16/21 директор ТУ ДБР у місті Миколаєві Дмитро Титор відмовив у задоволенні запиту посилаючись на п. 1.13 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 № 373, відповідно до якого відомості, які містяться в наказах про відпустки осіб рядового і начальницького складу органу ДБР становлять інформацію з обмеженим доступом.

В адміністративному позові зазначено, що у відмові в задоволенні запиту на інформацію не наведено не те, що сукупності вимог, які обмежують доступ до інформації, а і наявність хоч однієї такої вимоги.

Представник позивача зазначає, що ненадання Дмитром Титором інформації на запит через незастосування норм Закону № 2939-VI, як і перешкода реалізації цього права у вигляді незаконних положень пункту 1.13. Переліку порушує конституційне право позивача на вільне збирання та використання інформації. Відновленням цього права позивач вважає зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 скасувати пункт 1.13. цього Переліку, як такий, що створює перешкоди позивачу у вільному доступі до публічної інформації, та зобов`язання директора ТУ ДБР у м. Миколаєві надати інформацію згідно запиту позивача від 15 серпня 2021 року.

На переконання представника позивача запитувана інформація відноситься до публічної з вільним доступом. Посилання на інші правові норми для регулювання питань доступу до публічної інформації є незаконним через зазначення у п. 2 Прикінцевих положень Закону № 2939-VI, щодо приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства України застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Також представник позивача вказує, що посилання відповідача Дмитра Титора на Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 від 29.06.2021 № 373 не може породжувати ніяких правових наслідків для запитувача інформації, через відсутність його реєстрації в порядку, встановленому нормативним актом Кабінету Міністрів України.

Вважаючи права на вільне збирання та використання інформації порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідачем - територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, до суду подано відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача зазначив, що за результатами розгляду запиту на публічну інформацію, ТУ ДБР у м. Миколаєві запитувачу надано відповідь від 31.08.2021 за вих.№Т-2963/ЗПІ/16-16/21, якою повідомлено, що відповідно до наказу ТУ ДБР у м. Миколаєві від 04.03.2021 №25-в/дск «Про надання частини щорічної основної оплачуваної відпустки Титору Д.П.» на заступника директора ТУ ДБР у м. Миколаєві підполковника Державного бюро розслідувань Іванченка Сергія Олександровича покладено тимчасове виконання обов`язків за посадою директора ТУ ДБР у м. Миколаєві на період відпустки директора ТУ ДБР у м. Миколаєві Титора Дмитра Павловича, з 09 по 18 березня 2021 року. Враховуючи, що вищевказаний наказ є документом з обмеженим доступом, відповідно до п.1.13 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ДБР від 29.06.2021 № 373, у задоволенні запиту, в частині надання копії зазначеного документа було відмовлено на підставі п.2 ч.1. ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Представник відповідача зазначає, що оскільки з змісту запиту вбачається, що ОСОБА_1 мав на меті отримати інформацію хто виконував повноваження директора ТУ ДБР у м. Миколаєві 16 березня 2021 року, відповідач вважає, що надав розгорнуту відповідь на даний запит. У межах своєї компетенції та виходячи із покладених на нього завдань Державне бюро розслідувань згідно з пунктом 16 статті 6 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» забезпечує відповідно до законодавства додержання режиму захищеної законом таємниці та іншої інформації з обмеженим доступом, а також визначеного законом порядку оприлюднення та надання доступу до публічної інформації. Відповідно до статей 6, 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та вимог Інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію у центральному апараті Державного бюро розслідувань та його територіальних органах, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 № 435, наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року №373 затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань (далі - Перелік, затверджений наказом ДБР від 29.06.2021 №373) (чинний на день виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1.13. Переліку затвердженого наказом ДБР від 29.06.2021 №373 до складу таких відомостей віднесено відомості, які містяться у наказах про відпустки осіб рядового та начальницького складу органу ДБР.

Представник відповідача зазначає, що наведений у відзиві на адміністративний позов «трискладовий тест» однозначно підтверджує, що запитувані позивачем у ТУ ДБР у м. Миколаєві, відомості є інформацією з обмеженим доступом-службовою інформацією, яка знаходиться під особливим захистом, а її поширення обмежене відповідно до приписів статей 32, 34 Конституції України, статей 2, 5, частини 2 статті 6, частини 2 статті 11, частини 2 статті 21 Закону України «Про інформацію», частини 2 статті 6, статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

З урахуванням викладеного, відомості які містяться у наказах про відпустки осіб рядового та начальницького складу органу ДБР (п.1.13 Переліку, затвердженого наказом ДБР №373 від 29.06.2021) з урахуванням приписів статей 6 та 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» правомірно віднесено до інформації з обмеженим доступ, а саме до інформації для службового користування.

Крім того, представник відповідача звертає увагу, що статтею 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» визначено повноваження Директора ДБР, який зокрема: видає у межах повноважень накази і розпорядження, дає доручення, які є обов`язковими для виконання працівниками ДБР (пункт 8 частини 1); вживає заходів на запобігання несанкціонованому доступу до інформації з обмеженим доступом, а також забезпечує додержання законодавства про доступ до публічної інформації, розпорядником якої є ДБР (пункт 12 частини 1); забезпечує відкритість та прозорість діяльності ДБР відповідно до цього Закону (пункт 18 частини 1). У разі, серед іншого, звільнення Директора ДБР з посади повноваження Директора ДБР (без жодних обмежень та виключень) виконує його перший заступник та/або один із його заступників у порядку ротації, визначеної положеннями частини 4 статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Таким чином, на переконання представника відповідачу у ІНФОРМАЦІЯ_1 були наявними належні та необхідні законодавчо визначені повноваження, а також достатні правові підстави для видання наказу ДБР від 29.06.2021 №373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань», що власне не заперечується позивачем.

Представник відповідача стверджує, що правові підстави для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 щодо видання наказу ДБР від 29.06.2021 № 373 в частині віднесення до службової інформації відомостей, визначених у пункті 1.13 Переліку, затверджених таким наказом, відсутні.

Крім того, представник відповідача зазначає, що з 27.12.2019 нормативно-правові акти Державного бюро розслідувань, в тому числі і наказ від 29.06.2021 № 373, не підлягають реєстрації в Міністерстві юстиції України. Разом з тим, включення до пункту 1.13 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 №373, відомостей які містяться у наказах про відпустки осіб рядового та начальницького складу органу ДБР, жодним чином не порушує будь-яких прав позивача, у тому числі прав на доступ до конкретної, предметно-визначеної публічної інформації, передбачених Законом України «Про доступ до публічної інформації», а, отже, відсутні правові підстави для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 щодо видання зазначеного наказу у відповідній частині, як і відсутні правові підстави для визнання незаконним вказаного пункту зазначеного Переліку, а також для зобов`язання Державного бюро розслідувань вилучити пункт 1.13 із зазначеного Переліку.

У зв`язку з викладеним представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Відповідачем - Державним бюро розслідувань до суду подано відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування позиції представник відповідача зазначає, що у межах своєї компетенції та виходячи із покладених на нього завдань ДБР згідно з пунктом 16 статті 6 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» забезпечує відповідно до законодавства додержання режиму захищеної законом таємниці та іншої інформації з обмеженим доступом, а також визначеного законом порядку оприлюднення та надання доступу до публічної інформації. Директор ДБР за змістом частини 1 статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»: видає у межах повноважень накази і розпорядження, дає доручення, які є обов`язковими для виконання працівниками ДБР (пункт 8); вживає заходів із запобігання несанкціонованому доступу до інформації з обмеженим доступом, а також забезпечує додержання законодавства про доступ до публічної інформації, розпорядником якої є ДБР (пункт 12); забезпечує відкритість та прозорість діяльності ДБР відповідно до цього Закону (пункт 18). У разі звільнення Директора ДБР з посади повноваження Директора ДБР (без жодних обмежень та виключень) виконує його перший заступник та/або один із його заступників у порядку ротації, визначеної положеннями частини 4 статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань». Таким чином, за твердженням представника відповідача, у ІНФОРМАЦІЯ_1 наявні належні та необхідні законодавчо визначені повноваження, а також достатні правові підстави для видання наказу ДБР від 29.06.2021 №373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань».

Тож, на думку представника відповідача, правові підстави для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 щодо видання наказу ДБР від 29.06.2021 року №373, у тому числі в частині віднесення до службової інформації визначених у пункті 1.13 Переліку, затвердженого таким наказом, відомостей - відсутні.

Представник відповідача зазначає, що відомості, які містяться у наказах про відпустки осіб рядового і начальницького складу органу ДБР, належать до інформації про фізичних осіб (персональні дані) в розумінні статті 32 Конституції України, частини 1 статті 11 Закону України «Про інформацію», оскільки такі відомості конкретно ідентифікують відповідних фізичних осіб, щодо яких видано такі накази.

У свою чергу збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини (частина 2 статті 11 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до покладених на нього завдань та у межах своєї компетенції ДБР згідно зі статтею 6 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» організовує забезпечення особистої безпеки осіб рядового і начальницького складу, державних службовців ДБР та інших визначених законом осіб, а також захист осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, від протиправних посягань (пункт 11). Служба в ДБР є державною службою особливого характеру (частина 2 статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»). Працівники ДБР під час виконання покладених на них обов`язків є представниками влади, діють від імені держави і перебувають під її захистом. Ніхто, за винятком уповноважених посадових осіб державних органів у передбачених законами випадках, не має права втручатися в їхню законну діяльність. Відомості про проходження служби працівниками Державного бюро розслідувань надаються з дозволу Директора Державного бюро розслідувань або його заступника, (частина 1 статті 18 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»).

Зважаючи на викладене, представник відповідача вказує, що віднесення пунктом 1.13 Переліку, затвердженого наказом ДБР № 373 від 29.06.2021, відомостей, які містяться у наказах про відпустки осіб рядового і начальницького складу органу ДБР, до відомостей, що становлять службову інформацію, було зумовлено, крім іншого, також і тим, що в розрізі положень частини 2 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідає «трискладовому тесту».

Разом з тим, представник відповідача вказує, що відомості, які містяться у наказах про відпустки осіб рядового і начальницького складу органу ДБР, які відповідно до пункту 1.13 Переліку, затвердженого наказом ДБР № 373 від 29.06.2021, віднесено до службової інформації, не є інформацією, яку розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати відповідно до приписів пунктів 1 та 2 частини 1 статті 15 закону № 2939-VI.

Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

18.10.2021 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на відзиви територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві та Державного бюро розслідувань, що за своєю суттю є відповіддю на відзив.

Представник позивача зазначив, що вся інформація, яка знаходиться у суб`єкта владних повноважень, апріорі є відкритою і лише у виняткових випадках, визначених законом, вона може бути закритою для доступу. У відмові у задоволення запиту на інформацію повинно бути зазначено, що запитуваний наказ становить внутрівідомчу службову кореспонденцію чи доповідну записку або, у ньому міститься iнформацiя, яка зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці, проте при відмові у задоволенні запиту відповідачем не зазначено підстав такої відмови.

11.10.2021 року від представника Державного бюро розслідувань до суду надійшли заперечення в яких зазначено, що перелік, затверджений наказом ДБР № 373 вiд 29.06.2021 нe є нормативно-правовим актом, так як не містить норм, а слугує для розпорядників та запитувачів тільки орієнтиром щодо інформації, доступ до якої може бути обмежено. у разі, якщо застосування "трискладового тесту" в кожному конкретному випадку надасть підстави для її обмеження, а тому нe пiдлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади.

При цьому представник відповідача зазначив, що повноваження ОСОБА_4 на ІНФОРМАЦІЯ_1, як на час підписання наказу ДБР № 373 від 29.06.2021, так і на сьогодні, підтверджуються відомостями, внесеними щодо Державного бюро розслідувань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

08.10.2021 року від представника позивача надійшла заява про стягнення витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

23.10.2021 року до суду надійшло клопотання представника Державного бюро розслідувань про зменшення витрат на правничу допомогу.

25.10.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

04.11.2021 року до суду надійшло клопотання представника територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві про відмову в задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

04.11.2021 року від представника Територіального управління ДБР у м. Миколаєві надійшли письмові пояснення.

08.11.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про виключення із числа доказів відзиви на позовну заяву, клопотання, заперечення, додаткові пояснення представників відповідачів.

Ухвалою суду від 14.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою від 18.11.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника Державного бюро розслідувань про розгляд справи №420/15864/21 у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою суду від 18.11.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виключення з числа доказів відзиви на позовну заяву, клопотання, заперечення, додаткові пояснення представників відповідачів.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 від 29.06.2021 № 373 затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.

Відповідно до п. 1.13. вищезазначеного переліку, до таких відомостей належать, відомості які містяться у наказах про відпустки осіб рядового і начальницького складу органів ДБР.

15 серпня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до Державного бюро розслідувань з запитом на інформацію, у якому просив надати на адресу електронної пошти та на домашню адресу поштовим відправленням копію розпорядчого акту про виконання 16 березня 2021 року повноважень директора ТУ ДБР у м. Миколаєві (якою особою виконувались повноваження). Запит зареєстровано в Державному бюро розслідувань 16.08.2021 року за №504ПІ.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» Державним бюро розслідувань листом від 20.08.2021 року №504ПІ/10-16-06-537/21 направлено до Територіального управління ДБР у м. Миколаєві за належністю запит на інформацію ОСОБА_1 стосовно надання копії наказу про виконання 16.03.2021 року повноважень директора Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві. Зазначений лист ДБР від 20.08.2021 року №504ПІ/10-16-06-537/21 зареєстровано в ТУ ДБР у м. Миколаєві 26.08.2021 року за №Т-2963/ЗП1.

Листом від 31.08.2021 року №Т-2963/ЗПІ/16-16/21 Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві повідомило ОСОБА_1 , що наказом ТУ ДБР у м. Миколаєві від 04.03.2021 № 25-в/дск «Про надання частини щорічної основної оплачуваної відпустки ТИТОРУ Д.П.» на заступника директора ТУ ДБР у м. Миколаєві підполковника Державного бюро розслідувань ІВАНЧЕНКА Сергія Олександровича покладено тимчасове виконання обов`язків за посадою директора ТУ ДБР у м. Миколаєві на період відпустки директора ТУ ДБР у м. Миколаєві підполковника Державного бюро розслідувань ТИТОРА Дмитра Павловича, з 09 по 18 березня 2021 року.

Зокрема, відповідно до п. 1.13 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року № 373, відомості, які містяться у наказах про відпустки осіб рядового і начальницького складу орану ДБР становлять інформацію з обмеженим доступом.

Враховуючи вищевикладене, наказ директора ТУ ДБР у м. Миколаєві від 04.03.2021 № 25-в/дск є документом з обмеженим доступом тому надати, копію зазначеного документу не уявляється можливим.

Крім того, роз`яснено, що відповідно до частини 1 статті 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядника інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Позивач, вважаючи протиправними дії щодо віднесення до службової інформації відомостей, які містяться у наказах про відпустки осіб рядового і начальницького складу органу ДБР, а також протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві щодо не надання інформації на запит, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19, 40 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України "Про інформацію" №2657-ХІI від 02.10.1992 року (далі - Закон України "Про інформацію").

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.2. ст.6 Закону України "Про інформацію", право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Частинами 1, 2 статті 7 Закону України "Про інформацію" передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

При цьому ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 20 Закону України "Про інформацію" передбачено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (стаття 29 Закону України "Про інформацію").

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VI від 13.01.2011 року.

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Згідно статті 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Статтею 13 Закону №2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

У відповідності до частини 1 статті 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно статті 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, зокрема, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.

Статтею 6 Закону №2939-VI визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім випадків, визначених зазначеним Законом.

Не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Згідно статті 9 Закону №2939-VI, відповідно до вимог частини 2 статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Судом встановлено, що наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 від 29.06.2021 № 373 затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.

Відповідно до п. 1.13. вищезазначеного переліку, до таких відомостей належать, відомості які містяться у наказах про відпустки осіб рядового і начальницького складу органу ДБР.

В свою чергу, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві, відмовлено ОСОБА_1 у наданні копії розпорядчого акту, який запитувався позивачем у запиті про отримання публічної інформації від 15 серпня 2021 року, з посиланням на той факт, що наказом ТУ ДБР у м. Миколаєві від 04.03.2021 № 25-в/дск «Про надання частини щорічної основної оплачуваної відпустки ТИТОРУ Д.П.» на заступника директора ТУ ДБР у м. Миколаєві підполковника Державного бюро розслідувань ІВАНЧЕНКА Сергія Олександровича покладено тимчасове виконання обов`язків за посадою директора ТУ ДБР у м. Миколаєві на період відпустки директора ТУ ДБР у м. Миколаєві підполковника Державного бюро розслідувань ТИТОРА Дмитра Павловича, з 09 по 18 березня 2021 року. Відповідно до Переліків відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затверджених наказами Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 № 434 та вiд 29.06.2021 № 373, вiдомості які містяться у наказах про відпустки осіб рядового і начальницького складу органу ДБР становлять інформацію з обмеженим доступом. Таким чином, наказ директора ТУ ДБР у м. Миколаєві від 04.03.2021 року № 25-в/дск є документом з обмеженим доступом тому надати, копію зазначеного документу не уявляється можливим.

Щодо правомірності дій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 щодо видання наказу від 29.06.2021 року №373 в частині віднесення до службової інформації у пункті 1.13. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань відомостей щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу Державного бюро розслідувань (призначення, переведення, звільнення тощо) та відмови Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві у задоволенні запиту ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

12 листопада 2015 року, Верховною Радою України прийнято Закон №794-VIII "Про Державне бюро розслідувань" (далі - Закон №794-VIII), який набрав чинності з 01 березня 2016 року, відповідно до статті 1 якого Державне бюро розслідувань (далі - ДБР) визначено, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Нормами Закону №794-VIII, ДБР відокремлюється, як орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, структурно незалежний від існуючих правоохоронних органів.

На виконання пункту 1 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №794-VIII, Кабінет Міністрів України 29 лютого 2016 року прийняв постанову №127 "Про утворення Державного бюро розслідувань".

03 грудня 2019 року, Верховна Рада України, з метою вдосконалення правових основ організації та діяльності Державного бюро розслідувань, прийняла Закон №305-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" (далі - Закон №305-IX), який набрав чинності 27 грудня 2019 року.

Статтею 1 Закону №794-VIII (у редакції з 27.12.2019 року) визначено, що ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

З огляду на вищенаведене суд зазначає, що з 27 грудня 2019 року, ДБР припинило своє існування, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції та змінило статус на державний правоохоронний орган.

Наказом ДБР №323 від 08.07.2020 року, затверджено Перелік посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

Таким чином, на реалізацію наказу ДБР були виведені зі штатних розписів територіальних управлінь ДБР посади державної служби та введено нові посади старшого та середнього начальницького складу правоохоронного органу.

У межах своєї компетенції та виходячи із покладених на нього завдань ДБР згідно з пунктом 16 статті 6 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" забезпечує вiдповiдно до законодавства додержання режиму захищеної законом таємниці та іншої інформації з обмеженим доступом, a також визначеного законом порядку оприлюднення та надання доступу до публічної інформації.

Директор ДБР, за змістом частини 1 статті 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань": видає у межах повноважень накази i розпорядження, дає доручення, які є обов`язковими для виконання працівниками ДБР (пункт 8); вживає заходiв iз запобігання несанкціонованому доступу до інформації з обмеженим доступом, а також забезпечує додержання законодавства про доступ до публічної інформації, розпорядником якої є ДБР (пункт 12); забезпечує відкритiсть та прозорість діяльності ДБР вiдповiдно до цього Закону (пункт 18).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" у разі звільнення Директора Державного бюро розслідувань з посади, його смерті або відсутності відомостей про місце його перебування повноваження Директора Державного бюро розслідувань протягом 60 днів виконує його перший заступник, а в подальшому - почергово кожний із заступників і знову перший заступник з ротацією кожні 60 днів до того часу, доки не буде призначено нового Директора Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому цим Законом. Строк виконання повноважень розпочинається відповідно з дня, наступного за днем звільнення Директора Державного бюро розслідувань, або з дня, наступного за днем його смерті, або з дня, наступного за останнім днем, коли місце перебування Директора Державного бюро розслідувань було відомо.

Таким чином у ІНФОРМАЦІЯ_1 наявні повноваження для затвердження переліку відомостей, що становлять службову інформацію.

При цьому суд зазначає, що повноваження ОСОБА_4 на виконання обов`язкiв Директора Державного бюро розслідувань підтверджуються відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Разом з цим, запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1- 3 частини 2 статі 6 Закону України №2939-VI, що є "трискладовим тестом", через який проходить публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою.

За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації.

У відзивах на позовну заяву відповідачами наголошується, що з проведеного "трискладового тесту" пункту 1.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань вбачається, що:

1) обмеження доступу до таких відомостей, які є інформацією з обмеженим доступом-конфіденційною інформацією, відповідає захищеним інтересам конкретних фізичних осіб - осіб рядового та начальницького складу ДБР щодо захисту їхньої службової репутації, а також щодо захисту їх особистого і сімейного життя (персональних даних про них). При цьому, беручи до уваги статус ДБР, як правоохоронного органу, специфіку завдань, які вирішує ДБР, особливий характер служби в ДБР, умови правового захисту працівників ДБР, обмеження доступу до таких відомостей відповідає правомірному інтересу держави Україна в особі осіб рядового та начальницького складу ДБР щодо запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням;

2) можливість завдання істотної шкоди захищеним інтересам зазначених конкретних фізичних осіб, як і правомірним інтересам держави Україна в особі зазначених осіб, як осіб рядового та начальницького складу ДБР, конкретно полягає у можливості маніпулювання відповідними відомостями, які є інформацією з обмеженим доступом-конфіденційною інформацією, з боку третіх не доброчесних осіб, з метою опосередкованого (через коло рідних та близьких осіб; за допомогою засобів масової інформації тощо) та/або безпосереднього впливу на осіб рядового та начальницького складу ДБР, як на фізичних осіб, з метою схилення їх, як осіб рядового та начальницького складу ДБР, до прийняття тих чи інших рішень з неналежним дотриманням/недотриманням/порушенням вимог законодавства на користь таких не доброчесних осіб, що може призвести до створення передумов для спроб та намагань використати в інтересах певних сил діяльність ДБР, підвищення рівня дезорганізації діяльності ДБР, зростання ризиків виникнення тиску (впливу) на осіб, причетних до виконання завдань слідства та оперативно-розшукової діяльності, зростання ризиків поширення хабарництва, корупції та її проявів у лавах ДБР тощо. Як наслідок, надання вищевказаних відомостей у реальному часі відкриє необмеженому колу осіб інформацію про проходження служби конкретними працівниками ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо), що, у свою чергу, матиме прямий причинно-наслідковий зв`язок із зазначеною вище потенційно-конкретною істотною шкодою. Зважаючи на специфіку завдань, які вирішує ДБР, вказана шкода є істотною, а ймовірність її настання внаслідок надання доступу до вищевказаних відомостей є достатньо високою;

3) зважаючи на те, що вищевказані відомості не є інформацією, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо, зазначена вище потенційно-конкретна істотна шкода від надання таких відомостей значною мірою переважає суспільний інтерес в їх отриманні.

З огляду на вищезазначене, суд вважає обґрунтованими доводи відповідачів, що обмеження доступу до публічної інформації може здійснюватися відповідно до закону для захисту, серед іншого, репутації або прав інших людей, підтримання авторитету правоохоронного органу, якщо розголошення такої інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам, і така шкода від оприлюднення відповідної інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Таким чином, обмеження надання Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованим у місті Миколаєві певної інформації щодо старшого та середнього начальницького складу правоохоронного органу для захисту їхньої репутації або прав, підтримання авторитету та неупередженості правоохоронного органу є допустимим.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі №9901/235/20 від 08 липня 2021 року.

Разом з тим, наказ № 373 від 29.06.2021 року прийнято відповідно до статей 6, 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та вимог Інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 № 435, керуючись пунктом 8 частини першої статті 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань".

Пунктом 3 Інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 № 435, визначено, що Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у Державному бюро розслідувань (далі - Перелік), складається у порядку, визначеному пунктом 4 Інструкції №736, затверджується наказом Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) та оприлюднюється на офіційному вебсайті ДБР.

При цьому, Типова інструкція про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. №736.

Цією Інструкцією встановлено:

В установі утворюється комісія з питань роботи із службовою інформацією, яка постійно діє, положення про яку та склад якої затверджуються відповідним актом установи.

Основними завданнями комісії з питань роботи із службовою інформацією є, зокрема:

складення на підставі пропозицій структурних підрозділів установи та з урахуванням вимог законодавства переліку відомостей, що становлять службову інформацію (далі - перелік відомостей), і подання його на затвердження керівникові установи.

З огляду на зазначене відсутні підстави для визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 щодо видання наказу від 29.06.2021 року №373 в частині віднесення до службової інформації у пункті 1.13. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань відомостей, які містяться у наказах про відпустки осіб рядового і начальницького складу органу ДБР.

При цьому суд зазначає, що пунктами 2, 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №305-IX передбачено, що до приведення у відповідність із цим Законом закони України, інші нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечить цьому Закону, а Кабінету Міністрів України надано місячний строк із дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

На виконання зазначених норм, Кабінетом Міністрів України 13.05.2020 року прийнято постанову № 359 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань", згідно якої, зокрема, Державне бюро розслідувань виключається з переліків центральних органів виконавчої влади, затверджених нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Таким чином суд дійшов висновку, що наказ від 29.06.2021 № 373, не підлягає реєстрації в Міністерстві юстиції України.

З огляду на викладене, у сукупності, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для визнання незаконним пункту 1.13. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 від 29.06.2021 року №373, та, як наслідок, відсутності підстав для зобов`язання Державне бюро розслідувань вилучити пункт 1.13. з Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 від 29.06.2021 року №373.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає фізичним особам права на доступ до інформації, яка знаходиться у розпорядженні держави. Але, таке право може виникнути, по-перше, якщо поширення інформації передбачається судовим рішенням і по-друге, коли доступ до інформації має важливе значення для реалізації права на свободу вираження поглядів і відмова в її наданні є втручанням у це право (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 8 листопада 2016 року у справі "Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини" (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary, заява № 18030/11, § 156) і від 26 березня 2020 року у справі "Центр демократії та верховенства права проти України" (Centre for Democracy and the Rule of Law v. Ukraine, заява № 10090/16, § 96)).

Крім того, важливим питанням є те, чи виступає особа, яка прагне отримати доступ до відповідних відомостей для інформування громадськості, в ролі "громадського наглядача". Водночас, це не означає, що право на доступ до інформації стосується виключно неурядових організацій і преси. Високий рівень захисту також поширюється на наукових працівників та авторів публікацій з питань, що становлять суспільний інтерес. З огляду на важливу роль, яку відіграє мережа Інтернет у розширенні доступу громадськості до новин та у сприянні розповсюдженню інформації, функція блогерів і популярних користувачів соціальних мереж також може бути прирівняна до "громадського наглядача" у тому, що стосується захисту, передбаченого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Центр демократії та верховенства права проти України" (пункт 87)).

Інформація, дані або документи, до яких вимагається доступ, як правило, повинні відповідати критерію суспільного інтересу, щоб призвести до необхідності їхнього поширення відповідно до Конвенції. Така необхідність може існувати, коли, inter alia, поширення інформації забезпечує прозорість у порядку ведення державних справ та у питаннях, що становлять інтерес для суспільства в цілому, і таким чином, дозволяє широкій громадськості брати участь у державному управлінні (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Центр демократії та верховенства права проти України" (пункт 84)).

Визначення того, що може становити предмет суспільного інтересу, буде залежати від обставин кожної справи. Суспільний інтерес виникає щодо питань, які впливають на громадськість настільки, що вона може на законних підставах цікавитися ними, які привертають її увагу або які значно стосуються її, особливо якщо такі питання впливають на добробут громадян чи життя громади. Це також стосується питань, здатних призвести до значних суперечок щодо важливих соціальних викликів або проблем, про які громадськість бажатиме отримати інформацію. Суспільний інтерес не може зводитися до прагнення громадськості отримати інформацію про приватне життя інших людей.

В свою чергу позивач не обґрунтовує, що запитувана інформація про виконання 16.03.2021 року повноважень директора ТУ ДБР у м. Миколаєві (якою особою виконувались повноваження) є інформацією, яка становить суспільний інтерес, враховуючи наявність такої інформації у відкритих офіційних джерелах (ЄДРЮОФОП та ГО, офіційний сайт Територіального управління https://dbr.gov.ua/, тощо).

Разом з тим, суд зазначає, що у запиті ОСОБА_1 від 15.08.2021 року відсутнє обґрунтування з яким наміром позивач бажає отримати інформацію відносно посадової особи правоохоронного органу та яким чином він буде її використовувати.

Відсутнє таке обґрунтування і у позовній заяві.

В свою чергу, виходячи з положень частини 2 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (щодо проведення "трискладового тесту"), та беручи до уваги зміст запитуваної позивачем інформації, суд дійшов висновку, що вона відповідає вищезазначеним критеріям обмеження.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титора Дмитра Павловича по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 15 серпня 2021 року про надання копій розпорядчого акту про про виконання 16.03.2021 року повноважень директора ТУ ДБР у м. Миколаєві (якою особою виконувалися повноваження).

Враховуючи викладене, не належить до задоволення і вимога зобов`язального характеру.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титора Дмитра Павловича, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаїв про визнання протиправними дій, бездіяльності, визнання незаконним п. 1.13 Переліку відомостей, затверджених наказом від 29.06.2021 року №373, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Державне бюро розслідувань(, адреса: вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ, 01032)

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (АДРЕСА_3)

Відповідач: директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титор Дмитро Павлович (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020)

Відповідач: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаїв (, адреса: вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020)

Суддя П.П. Марин

.