Справа № П/811/673/17
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року

м. Київ

справа № П/811/673/17

адміністративне провадження № К/9901/55813/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні справу

за касаційною скаргою Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області»

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року (суддя Хилько Л.І.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року (колегія у складі суддів Ясенова Т.І., Суховаров А.В., Головко О.В.)

у справі №П/811/673/17

за позовом Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області»

до Управління Держпраці у Кіровоградській області,

третя особа - ОСОБА_1 ,

про скасування постанови.

І. РУХ СПРАВИ

1. 21.04.2017 Територіальне медичне об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» звернулося з позовом до Управління Держпраці у Кіровоградській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 , в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову від 21.03.2017 №11-01-078/0191-118, винесену Управлінням Держпраці у Кіровоградській області про накладення штрафу в розмірі 3200 грн.

2. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.11.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018, у задоволенні позову відмовлено.

3. 10.07.2018 позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

4. Ухвалою Верховного Суду від 13.07.2018 відкрито касаційне провадження у справі.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТМО "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" засновано відповідно до рішення Кіровоградської обласної ради від 21.12.2012 № 422, зареєстроване як юридична особа та діє відповідно до Статуту.

6. У період з 21.02.2017 по 02.03.2017 заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Кіровоградській області Балан І.В. та головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Цигульською Т.А. проведено позапланову перевірку з питань дотримання законодавства про працю в ТМО "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" за наслідками якої складено акт за № 11-01-078/0191 від 02.03.2017.

7. Під час перевірки встановлено порушення вимог:

- ч. 3 ст. 32 КЗпП України щодо попередження працівника про зміну істотних умов праці за два місяці про їх запровадження,

- ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" щодо обов`язку власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи,

- ст. 127 КЗпП України, якою передбачено, що відрахування із заробітної плати із заробітної плати працівників можуть проводитись лише у випадках передбачених законодавством України,

- ст. 94 КЗпП України щодо нарахування заробітної плати у повному обсязі,

- ст.106 КЗпП України щодо оплати роботи в надурочний час,

- ст. 64 КЗпП України щодо необхідності одержання дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації для проведення надурочних робіт.

8. Підставою для винесення відповідачем оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.03.2017 № 11-01-078/0191-118, згідно якої вирішено накласти на позивача штраф у розмірі 3200 грн, слугували порушення останнім вимог ч.3 ст.32 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці", ст.127 КЗпП України, ст.94 КЗпП України та ст.64 КЗпП України.

9. Перевіркою встановлено, що в порушення ч. 3 ст.32 КЗпП України водію ОСОБА_1 25.01.2016 змінено тривалість робочої зміни з 12 годин до 8 годин, при цьому його не попереджено за два місяці про зміну режиму роботи.

10. Відповідно до п. 5.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Територіального медичного об`єднання "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області", затверджених на загальних зборах трудового колективу ТМО "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області", 22.05.2013 встановлена 12-ти годинна зміна роботи водіїв виїзної служби.

11. Встановлено, що 25.01.2016 згідно з графіком роботи водіїв підстанції № 2 на січень 2016 року, водію ОСОБА_1 змінено тривалість робочої зміни з 12 годин до 8 годин, при цьому позивачем не надано доказів його попередження за два місяці до цього.

12. З огляду на викладене, позивачем порушено вимоги ч.3 ст.32 КЗпП України.

13. Перевіркою було встановлено, що в порушення ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" у 25.01.2016 при фактичній відпрацьованій зміні у 8-м робочих годин ОСОБА_1 у табелі обліку робочого часу відображено 12 годин.

14. При цьому у лютому 2016 року роботодавцем проведено відрахування коштів за 4 невідпрацьовані години у січні 2016 року та внесено зміни у табель обліку робочого часу.

15. Перевіркою встановлено, що в порушення вимог ст.94 КЗпП України ОСОБА_1 встановлена надбавка в розмірі 50 % за напруженість та складність в роботі за листопад 2006 року, квітень 2007 року, лютий 2008 року, листопад 2011 року та грудень 2014 року нараховувалася лише за основною посадою без нарахування та виплати роботи за сумісництвом.

16. Також ОСОБА_1 у листопаді 2006 року, квітні 2007 року, лютому 2008 року, листопаді 2011 року та грудні 2014 року виконував роботу за сумісництвом із оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу згідно наказів від 11.10.2006 № 114/л, від 04.01.2011 п. № 02/л, від 02.01.2008 № 1/л, від 03.01.2014 № 05/л. При цьому згідно з вказаними наказами йому не встановлювалася надбавка в розмірі 50%.

17. Перевіркою встановлено порушення ст. 64 КЗпП України щодо необхідності одержання дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації для проведення надурочних робіт, які виконував ОСОБА_1 в травні, червні, липні, жовтні та листопаді 2016 року.

18. Так, ОСОБА_1 був залучений до надурочних робіт в травні, червні, липні, жовтні та листопаді 2016 року, що підтверджується наказами про надання замісництва (а.с.59-63), проте позивачем надані докази погодження з профспілкової організації на таке залучення саме в графіках роботи водіїв на відповідні місяці.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

19. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення прийняте відповідачем за відсутності факту порушення вимог трудового законодавства. На думку позивача, у відповідача були відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених ст. 265 Кодексу законів про працю України. Враховуючи викладене, позивач вважав постанову про накладення штрафу від 21.03.2017 №11-01-078/0191-118 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

20. Відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення посадовими особами Управлінням дотримано.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

21. Судами першої та апеляційної інстанцій детально проаналізовано наявність та доведеність відповідних порушень ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», встановлено допущення позивачем вимоги ч.3 ст.32 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» та статті 127 КЗпП України. Однак судами не було підтверджено порушення позивачем , адже відповідачем були надані докази погодження з профспілкової організації на таке залучення саме в графіках роботи водіїв на відповідні місяці, та ст. 94 КЗпП України та ст. 64 КЗпП України, оскільки наказами щодо сумісництва ОСОБА_1 за роботу за сумісництвом не встановлювалась надбавка, а тому йому правомірно її не виплачували в цей період.

22. В оскаржуваній постанові було допущено описку при зазначенні абзацу ч.2 ст.256 КЗпП: замість абз.8 помилково зазначено абз.4. Помилка підтверджується також тим, що відповідальність згідно з абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП передбачена у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, а у постанові вказано розмір однієї заробітної плати, що відповідає абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

23. Відповідач не погоджується з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій і вважає, що висновки судів не відповідають обставинам справи.

24. Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що:

А) невірно вказано норму права, на підставі якої позивач притягується до відповідальності, а саме абзац 4 частини 2 статті 265 КЗпП України. Зі змісту статті 161 КАС України вбачається, що суд не вирішує питань виправлення помилок в актах, які оскаржуються у судовому порядку. Наведене є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нового рішення по суті позовних вимог.;

Б) судами попередніх інстанцій порушено ст. 328 КУпАП. Враховуючи час та дату складення оскаржуваної постанови відповідача 21.03.2017, позивача до адміністративної відповідальності за законом можливо було притягнути лише до 21.05.2017.

В) суди попередніх інстанцій не обґрунтували залучення ОСОБА_1 як третьої особи у справі.

25. 13.08.2018 надійшов відзив від відповідача, в якому останній покликається на правомірність рішень судів першої та апеляційної інстанції. Окремі недоліки в оформленні постанови не можуть розглядатися як підстава для визнання спірної постанови протиправною та не може бути обставиною звільнення від відповідальності. Позивач помилково тлумачить норми права щодо строку притягнення до адміністративної відповідальності, адже ця справа не є справою про притягнення до адміністративної відповідальності.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

26. Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги та дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

27. Позивач у касаційній скарзі не наводив аргументів по суті порушення.

28. Всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка.

29. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

30. Згідно з ч. 1 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

31. Абзацом 2 частини 2 вказаної статті встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

32. Судами попередніх інстанцій встановлено, що в оскаржуваній постанові про притягнення до відповідальності зазначено, що підставою для винесення спірної постанови стало порушення позивачем абзацу 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП.

33. Відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

34. При цьому фактів недотримання позивачем встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час перевірки не виявлено і в акті перевірки не відображено.

35. Твердження позивача щодо невірного посилання відповідача під час винесення оскаржуваної постанови на даний абзац частини 2 статті 265 КЗпП України є помилковими, що також підтверджується Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за порушення встановлених законом гарантій працівникам, призваним на військову службу" від 03.11.2015 № 734-VIII, яким внесені наступні зміни: "у частині другій статті 265 Кодексу законів про працю України: після абзацу четвертого доповнити новим абзацом такого змісту: "недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення". У зв`язку з цим абзац п`ятий вважати абзацом шостим; в абзаці шостому слова "другим - четвертим" замінити словами "другим - п`ятим"".

36. Згідно абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, в тому числі, порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

37. З огляду на характер встановлених порушень, Суд погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про те, що в оскаржуваній постанові було допущено описку при зазначенні абзацу ч.2 ст.256 КЗпП: замість абз.8 помилково зазначено абз.4.

38. Також Суд відхиляє доводи позивача стосовно порушення строків притягнення судом до адміністративної відповідальності, адже ця справа не стосується порушень вимог КУпАП, а предметом оскарження є постанова від 21.03.2017 №11-01-078/0191-118, винесена Управлінням Держпраці у Кіровоградській області про накладення штрафу за порушенням норм законодавства про працю.

- У постанові від 22.12.2020 у справі №260/1743/19 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що штрафи, передбаченні статтею 265 Кодексу законів про працю України, є заходами фінансової відповідальності, підстав відносити їх до заходів адміністративної відповідальності немає.

39. Враховуючи вищезазначений висновок, на позивача було накладено фінансову, а не адміністративну відповідальність.

40. Також Суд не бере до уваги покликання позивача на необґрунтованість залучення ОСОБА_1 як третьої особи, адже в ухвалі від 24.05.2017 Кіровоградський окружний адміністративний суд зазначив, що при перевірці підстав винесення оскаржуваного рішення, суд фактично перевірить наявність або відсутність порушень позивачем трудового законодавства стосовно ОСОБА_1 .

41. Відповідно до ст. 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.

42. Як зазначено у ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

43. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

44. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

45. Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

46. Враховуючи зазначене, Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

47. З огляду на результат перегляду справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 343, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року

у справі №П/811/673/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб