Справа № 324/679/21(2-а/324/12/2021)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 324/679/21(2-а/324/12/2021)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 30 квітня 2021 року

у справі № 324/679/21(2-а/324/12/2021)

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора з ЮП СП Пологівського відділу поліції Головного управління національної поліції в запорізькій області лейтенант поліції Кокуценко Олени Іванівни, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

про визнання дій незаконними та відшкодування шкоди,завданої незаконними діями органами національної поліції,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Інспектора з ЮП СП Пологівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області лейтенант поліції Кокуценко Олени Іванівни, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, в якому просила:

визнати незаконними дії інспектора з ЮП СП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції Кокуценко Олени Іванівни щодо складення стосовно неї протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.184 КУпАП;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ГУНП в Запорізькій області на її користь моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що склавши стосовно позивачки протокол про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.184 КУпАП, відповідач-1 перевищив свої повноваження, адже він такими повноваженнями не наділений. Зазначаючи, що внаслідок цього позивачка зазнала душевних страждань, просила стягнути моральну шкоду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2021 у справі № 280/2304/21 позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Пологівського районного суду Запорізької області.

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 30 квітня 2021 року у справі № 324/679/21 відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України у зв`язку з тим, що цей позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 30.04.2021 позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржниця зазначає, що в оскаржуваній ухвалі відсутній будь-який аналіз змісту позовної заяви та обґрунтування позиції суду. Суд першої інстанції не дослідив обставини справи та дійшов хибного висновку, що в цій справі складення протоколу у справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.184 КУпАП це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу ст.251 КУпАП є предметом оцінки суду.

Відповідно до ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок такого.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо його складення та, фактично, визнання його протиправним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається із змісту позовної заяви та викладених в ній обставин, позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що у відповідача-1 були відсутні повноваження стосовно складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.184 КУпАП, оскільки в цьому випадку повноважним суб`єктом владних повноважень, який має право складення протоколу, що спрямовано на фіксацію адміністративного правопорушення, є орган опіки та піклування.

За позицією позивачки, оскільки нею оскаржуються неправомірні дії відповідача-1 щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, справа відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України підлягає розгляду адміністративним судом.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до п.3 ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За правилами ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Виходячи з наведених правових норм, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За своєю правовою суттю протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні положень КАС України, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання незаконними дій щодо складання цього протоколу, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 04.03.2019 у справі №199/7360/17 (2-а/199/252/17), від 10.07.2020 у справі №420/647/19.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

Аналогічних правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.05.2018 №760/9462/16-а.

Таким чином, дії посадових осіб із складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для позивача, тобто не змінюють стану його суб`єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов`язків для нього та не порушують права особи.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що спір у даній справі не є адміністративним, оскільки відповідач при складанні протоколу про адміністративне правопорушення здійснював не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким надається під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з підстав визначених п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України є правильним.

Керуючись ст.ст. 311, 312, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 30 квітня 2021 року у справі № 324/679/21(2-а/324/12/2021) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко