Справа № 160/4972/21
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 160/4972/21

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової академії (м.Одеса) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 р. (суддя: Букіна Л.Є) в адміністративній справі №160/4972/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м.Одеса), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористанні ним протягом 2016-2020 р. дні щорічної додаткової відпуски, як учаснику бойових дій; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому дану грошову компенсацію, виходячи з грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби - 20 червня 2020 р.

В обґрунтування позову зазначено, що на момент прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу академії, відповідачем не проведено з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпуски, як учаснику бойових дій, згідно приписів Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що згідно витягу з наказу начальника Військової академії (м. Одеса) № 398 від 26 липня 2016 р. ОСОБА_1 зараховано курсантом першого курсу академії. Згідно витягу з наказу начальника Військової академії (м. Одеса) №129 від 20 червня 2020 р. у зв`язку з закінченням навчання з 20 червня 2020 р. ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення, а з 21 липня 2020 р. виключено зі списків особового складу академії, для подальшого проходження ним військової служби на посаді начальника продовольчої служби тилу Військової частини НОМЕР_1 (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область). Таким чином ОСОБА_1 продовжує проходити військову службу, а отже відсутні будь які підстави для виплати йому академією грошової компенсації за невикористанні протягом 2016-2020 р. календарні дні щорічної додаткової відпуски, як учаснику бойових дій, згідно приписів Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно

до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у 2015 р. отримав статус учасника бойових дій. Згідно витягу з наказу начальника Військової академії (м.Одеса) №129 від 20 червня 2020 р. ОСОБА_1 з 20 червня 2020 р. знято з усіх видів забезпечення, а з 21 липня 2020 р. виключено зі списків особового складу академії. Водночас відповідачем не здійснено позивачу нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані ним у 2016 - 2020 р. календарні дні додаткової відпуски, як учаснику бойових дій, згідно приписів Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані дні відпустки, в тому числі додаткової, відповідно до приписів Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивача з військової служби не звільнено, проте його виключено зі списків особового складу Військової академії (м.Одеса), а відтак, відповідач був зобов`язаний здійснити позивачу нарахування та виплату грошової компенсації за невикористанні ним протягом 2016-2020 р. календарні дні щорічної додаткової відпуски, як учаснику бойових дій. Також суд зазначив про протиправність посилання відповідача відносно виключного переліку відпусток, що надаються курсантам військових академій, з огляду на те, що з моменту отримання позивачем статусу учасника бойових дій, на нього розповсюджуються гарантії, передбачені законом для даної категорії осіб.

Право позивача, як учасника бойових дій на отримання додаткової відпустки визначено пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» і відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюється. Скаржник наполягає на тому, що грошова компенсація за дні невикористаної додаткової відпустки підлягає виплати у рік звільнення, як це передбачено частиною 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". На переконання скаржника, оскільки позивач продовжує проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , підстави для виплати грошової компенсації відсутні. Також, скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не врахована стала практика Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга не містить посилань на конкретні судові рішення Верховного Суду, в яких сформульовані правові висновки, що мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Натомість, суд першої інстанції обгрунтував прийняте рішення, спираючись на правовий висновок Верховного Суду у справі №620/4218/18, відповідно до якого у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Частиною 14 статті 10-1Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абз. 3 ч. 4 ст.10-1).

Колегія суддів вважає помилковими доводи скаржника про те, що право на отримання грошової компенсації позивач отримає виключно після звільнення з військової служби, оскільки Військова частина НОМЕР_1 має право надавати додаткову відпустку виключно після зарахування позивача до особового складу та за роки проходження ним служби у цій частині. Жоден нормативно-правовий акт не наділяє правом та не зобов`язує військову частину надавати військовослужбовцю невикористані за періоди навчання відпустки. Крім того, позивач виявив бажання реалізувати своє право шляхом отримання грошової компенсації і задоволення судом першої інстанції такої позовної вимоги відповідає наведеному вище правовому висновку Верховного Суду.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, оскаржене рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає. Апеляційна скарга має бути залишена без задоволення у зв`язку з тим, що наведені в ній доводи не знайшли свого підтвердження при її розгляді.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової академії (м.Одеса) - без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 р. в адміністративній справі №160/4972/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 10 листопада 2021 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий