Справа № 380/2821/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/2821/21 пров. № А/857/11383/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Довгополова О.М.,

Святецького В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року (прийняте в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові суддею Гулкевич І.З.) в адміністративній справі № 380/2821/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення грудня 2015 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та невиплаті йому індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при нарахуванні йому індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 19.12.2020;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок, доплату та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 19.12.2020 в сумі 213 655,65 грн, із застосуванням січня 2008 як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 по 28.02.2018, а в період з 01.03.2018 по 19.12.2020 із застосуванням березня 2018 року як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) з урахуванням абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач протиправно не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01.12.2015 по 19.12.2020. Зазначає, що його право на проведення індексації грошового забезпечення гарантоване Законом України Про індексацію грошових доходів населення, постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення, а також численними роз`ясненнями Міністерства соціальної політики та Департаменту фінансів Міноборони. Вважає, що відсутність фінансових ресурсів для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні йому належних виплат.

Позивач здійснив розрахунок недоотриманої суми індексації, як становить 213 655,65 грн; при обчисленні індексації необхідно застосовувати січень 2008 року та березень 2018 року як базові місяці.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з врахуванням базового місяця січень 2008 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, з урахуванням базового місяця для нарахування індексації - січня 2008 року та виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, в частині задоволених вимог, його оскаржила Військова частина НОМЕР_1 , яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що для обрахунку індексації грошового забезпечення позивача підлягають застосуванню базові місяці грудень 2015 року та березень 2018 року. Разом з цим зазначає, що у цій ситуації індексація за період з грудня 2018 року по 28.02.2018 не була нарахована та виплачена. Звертає увагу на те, що нарахування та виплата індексації, зокрема, і визначення базового місяця при цьому належить до її виключних повноважень.

Крім того, із вказаним рішенням, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату індексації за період з 01.03.2018 по 19.12.2020 із застосуванням березня 2018 року як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) з урахуванням абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, не погодився ОСОБА_1 , який вважає, що таке винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права; висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, тому просив змінити оскаржуване рішення та задовольнити позов в цій частині.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що йому не в повному обсязі здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, оскільки відповідачем було проігноровано вимоги абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у період з 01.12.2015 по 19.12.2020 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та у військовій частині НОМЕР_2 , що знаходиться в підпорядкуванні та на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 262 від 18.12.2020 старшого прапорщика ОСОБА_1 , начальника розвідки звільненого наказом командира 24 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 23.11.2020 № 199-РС у запас за підпунктом а ( у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, визнано таким, що справи та посаду здав. Позивач з 19.12.2020 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Станом на день виключення позивача із списків особового складу військової частини, з останнім не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2021 № 268 про виплачене грошове забезпечення, із зазначеним розміром основних та додаткових видів грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась, проте була нарахована та виплачена за період з грудня 2018 по грудень 2020 року.

Згідно з довідкою-розрахунком про виплачену індексацію грошового забезпечення, наданою Військовою частиною НОМЕР_1 , позивачу виплачено індексацію в сумі 4575,04 грн, належало до виплати 9446,61 грн, різниця невиплаченої суми індексації складає 4871,57 грн. При цьому, за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року відповідач застосовує базовий місяць листопад 2015 року, а з березня 2018 року по грудень 2020 року базовий місяць березень 2018 року.

Позивач, вважаючи, що відповідач у період з 01.12.2015 по 28.02.2018 протиправно застосовує базовий місяць грудень 2015 року як місяць за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, а в період з 01.03.2018 по 19.12.2020 протиправно не враховує абзаци 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 за № 1078, у зв`язку з чим не в повному обсязі здійснював нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, а в деякий період служби взагалі не здійснював, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, а відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для непроведення індексації грошового забезпечення. При цьому належним способом захисту позивача у спірних відносинах суд вважав визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу за період з грудня 2015 року по 28.02.20218 індексації грошового забезпечення з врахуванням базового місяця - січня 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з березня 2018 року по грудень 2020 року, суд зазначив, що індексація грошового забезпечення військовослужбовців підлягає виплаті з грудня 2018 року, оскільки індекс споживчих цін склав більше 103 % тільки у листопаді 2018 року.

Щодо визначення судом суми індексації грошового забезпечення за спірний період в розмірі 213 655,65 грн, суд зазначив, що він не вправі визначати конкретні суми індексації грошового забезпечення позивача, які необхідно виплатити, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум належить до відання компетентних структур відповідачів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом другим частини третьої статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено право громадян на соціальні гарантії. Відповідно до вказаної статті, Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до статті 19 цього Закону державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, який своєю постановою № 1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно пункту 6 цього Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Враховуючи наведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації треба вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу протягом періоду з грудня 2015 року по 28.02.2018 не нараховувалась та не виплачувалась індексація його грошового забезпечення.

При цьому, підставою для невиплати індексації грошового забезпечення позивача за вказаний період зазначено відсутність фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України, у зв`язку з чим відповідач індексацію грошового забезпечення не проводив.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції в тому, що покликання відповідача на відсутність фінансових ресурсів для нарахування та виплати індексацій, що передбачено пунктом 6 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пунктом 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, є безпідставними, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не проведення індексації грошового забезпечення.

Наведене підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України».

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Такі посилання відповідача порушують гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в проведенні індексації, доки відповідні положення є чинними.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що у цьому випадку протиправною є бездіяльність відповідача, яка полягала в ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за вищевказаний період.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення, зокрема визначення базового місяця, є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Так, згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

З наведеного видно, що під дискреційним повноваженням необхідно розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У спірних правовідносинах індексація за період з грудня 2015 року по 28.02.20218 не була нарахована та виплачена позивачеві.

Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації за період з грудня 2015 року по 28.02.20218 є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що у цьому випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування відповідно до норм Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити виплату індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 28.02.20218 з урахуванням базового місяця відсутні.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 15 жовтня 2020 року в справі № 240/11882/19 (провадження № К/9901/12396/20).

Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 19.12.2020 колегія суддів зазначає таке.

З 01 березня 2018 року відбулась зміна грошового забезпечення військовослужбовців, у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Це стало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) у цілях нарахування індексації військовослужбовцям на березень 2018 року.

У зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 посадовий оклад позивача підвищився у березні 2018 року.

Водночас, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2021 № 268 про виплачене грошове забезпечення, із зазначеним розміром основних та додаткових видів грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась, проте була нарахована та виплачена за період з грудня 2018 по грудень 2020 року.

З довідки Військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2021 № 268 про грошове забезпечення видно, що позивачу проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 19.12.2020 із застосуванням базового місяця березня 2018 року. При цьому, за період з грудня 2015 року по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась, проте була нарахована та виплачена за період з грудня 2018 по грудень 2020 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до даних Державної служби статистики України індекс споживчих цін з квітня 2018 року по жовтень 2018 року не перевищував 103 %.

Тобто, за спірний період перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного в пункті 1-1 Порядку № 1078, не було.

Отже, військовою частиною правильно нараховано позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 19.12.2020 із застосування березня 2018 року, як базового, та виплачено у належному розмірі, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, в частині задоволених вимог, підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог, а в частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги військової частини є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції, в частині задоволених вимог, підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову, в цій частині, а в решті рішення необхідно залишити без змін, оскільки колегія суддів вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює в цій частині.

Керуючись статтями 229, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року в адміністративній справі № 380/2821/21 скасувати, в частині задоволених вимог, та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період із грудня 2015 року по 28.02.2018.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 28.02.2018.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький