Справа № 540/319/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/319/21

Категорія: 111060000 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Місце ухвалення: м. Херсон

Дата складання повного тексту: 05.04.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про:

- визнання протиправною та скасування вимоги від 06 листопада 2020 року №Ф-259127-51 про сплату боргу (недоїмки) на суму 11 803,66 грн.;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок суми єдиного соціального внеску, що підлягала сплаті платником ОСОБА_1 шляхом зарахування надмірно сплачених сум ЄСВ у розмірі 7 965,54 грн. за період з червня (включно) 2020 року по січень (включно) 2021 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що спірна вимога №Ф-259127-51 на суму недоїмки 11 803,66 грн. є протиправною, оскільки за періоди, які охоплює дана вимога, з нього утримані внески ЄСВ за місцем основної роботи ПАТ "Дельта Банк". Оскільки позивач у період з 03 грудня 2015 року до 30 квітня 2020 року працював на посаді юрисконсульта ПАТ "Дельта Банк", до обов`язків якого належало представництво інтересів банку в суді, то за вказаний період він не повинен був сплачувати ЄСВ, як адвокат. Зважаючи на зміни в процесуальному законодавстві щодо представництва інтересів юридичних осіб, 10 липня 2018 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Позивач стверджує, що у період роботи в ПАТ "Дельта Банк" адвокатською діяльністю не займався та доходів від такої діяльності не отримував, втім сплатив за 4 квартал 2018 року та 1, 2 квартали 2019 року ЄСВ в розмірі 7 965,54 грн., які він вважає надмірно сплаченими. Відтак, позивач вважає, що надмірно сплачені кошти належить спрямувати в рахунок сплати ЄСВ за період з червня 2020 року по січень 2021 року.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що 10 жовтня 2018 року позивача взято на облік як особу, яка провадить незалежну професійну діяльність. У період 2018-2020 років ОСОБА_1 приймав участь у двадцяти судових справах в якості адвоката, тобто здійснював незалежну професійну діяльність та зобов`язаний сплачувати єдиний внесок. Оскільки позивач не зупинив свою адвокатську діяльність у встановленому порядку, виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску. Так, в інтегрованій картці ОСОБА_1 (по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковується нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі за 3,4 квартали 2019 року в розмірі 2 754,18 грн. та за 2020 рік в розмірі 9 049,48 грн. З огляду на зазначене та у зв`язку із наявністю богу з єдиного соціального внеску, відповідач вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) правомірною, а позов таким що не підлягає задоволенню.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що у позивача відсутні підстави сплачувати ЄСВ за провадження незалежної професійної діяльності за період перебування в трудових відносинах з ПАТ "Дельта Банк". У період перебування в трудових відносинах за нього, як за найманого працівника, ЄСВ сплатив страхувальник ПАТ "Дельта Банк". Позивач наголошує, що відповідачем не надано жодних належних доказів того, що ОСОБА_1 здійснював незалежну професійну діяльність за період 2018-2020 років та отримав винагороду за надання адвокатських послуг.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 06 листопада 2020 року №Ф-259127-51 про сплату богу (недоїмки) на суму 11 803,66 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім) грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73003, м. Херсон, просп. Ушакова, 75).

В апеляційній скарзі ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі зазначає, що перебування позивача у трудових відносинах з ПАТ "Дальта Банк" не є організаційно правовою формою адвокатської діяльності, оскільки така юридична особа не є ні адвокатським об`єднанням, ні адвокатським бюро.

За інформацією з веб-сайту "Судова влада", Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ОСОБА_1 протягом 2018 - 2020 років приймав участь в якості адвоката у судових справах №№821/3539/15-а, 821/142/16, 821/209/16, 821/347/16, 540/1066/19, 821/3484/15-а, 814/1151/16, 821/3550/15-а, 540/2415/18, 821/167/16, 821/365/16, 821/344/16, 814/1939/16, 821/3467/15-а, 821/3491/15-а, 821/391/16, 821/363/16, 766/21608/19, 821/369/16, 826/4176/16.

Таким чином позивач фактично провадив незалежну професійну діяльність, а саме адвокатську індивідуально.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, таким, що постановлено із повним дотриманням норм матеріального та процесуального права. В свою чергу, апеляційну скаргу відповідача у справі, вважає безпідставною та необґрунтованою, оскільки весь текст апеляційної скарги зводиться лише до незгоди відповідача із оскаржуваним судовим рішенням, при цьому апелянтом навіть не зазначається, які саме норми матеріального чи процесуального права було порушено судом при ухваленні рішення у справі, а текст апеляційної скарги майже в точності повторює текст відзиву, що надавався відповідачем до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

ОСОБА_1 рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року не оскаржив.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в частині зволення позовних вимог.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 10 липня 2018 року серії ХС №000167, виданого Радою адвокатів Херсонської області на підставі рішення від 10 липня 2018 року №2, ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю.

Згідно даних з Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua/profile/61013) позивач на день подання позовної заяви здійснює незалежну професійну діяльність. Форма адвокатської діяльності індивідуальна адвокатська діяльність.

Згідно із записами в трудовій книжці ОСОБА_1 від 03 грудня 2015 року №15 та від 01 квітня 2019 року №16, від 02 грудня 2019 року №17 та від 30 квітня 2020 року №18 позивач у період з 03 грудня 2015 року до 30 квітня 2020 року включно перебував в трудових відносинах з ПАТ "Дельта Банк" та працював на посадах юрисконсульта з питань правового забезпечення та головного юрисконсульта з питань правового забезпечення.

Позивачем сплачено ЄСВ за провадження незалежної професійної діяльності за період 4 квартал 2018 року - 1, 2 квартали 2019 року в розмірі 7 965,54 грн. У подальшому позивач самостійно припинив сплату ЄСВ.

06 листопада 2020 року ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-259127-51, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску станом на 31.10.2020 складає: недоїмка 11 803,66 грн., штрафи 0,00 грн., пеня 0,00 грн.

Позивач не погоджується із існуванням у нього недоїмки зі сплати ЄСВ, оскільки вважає, що у період з 03 грудня 2015 року до 30 квітня 2020 року він працював у ПАТ "Дельта Банк", тобто був найманим працівником.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з Реєстру застрахованих осіб форми ОК-5 від 21 січня 2021 року, згідно яких за періоди з грудня 2015 року до 30 квітня 2020 року, ПАТ "Дельта Банк" () сплатило за ОСОБА_1 страхові внески в належному розмірі.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як самозайнята особа, яка одночасно перебувала у трудових відносинах з ПАТ "Дельта Банк", не повинен самостійно сплачувати ЄСВ за період з 03 грудня 2015 року до 30 квітня 2020 року, оскільки такі внески за нього, як найманого працівника уже сплатив Банк.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що про правомірність відображення у вимозі від 06 листопада 2020 року №Ф-259127-51 нарахованого ЄСВ за період з 01 травня 2020 року до 31 жовтня 2020 року включно, оскільки у цей період позивач здійснював діяльність як самозайнята особа, але не перебував у трудових відносинах з Банком.

Втім, оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом (ч.4 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження"), незважаючи на те, що сума недоїмки визначена в оскарженій вимозі є неправомірною лише в частині, суд першої інстанції прийняв рішення про скасування вимоги від 06 листопада 2020 року №Ф-259127-51 повністю, що не позбавляє можливості відповідача винести нову вимогу із зазначенням у ній правильної суми недоїмки.

Відмовляючи в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок суми єдиного соціального внеску шляхом зарахування надмірно сплачених сум ЄСВ у розмірі 7 965,54 грн., суд першої інстанції зазначив, що на даний час дана сума не може бути визнана такою, що сплачена надмірно, оскільки, як наведено вище, позивач самостійно задекларував зобов`язання за 2019 рік. Тільки у разі надання позивачем уточнюючого розрахунку, податковий орган зобов`язаний буде здійснити корегування суми сплаченого внеску та визначити статус сплаченої суми ЄСВ у розмірі 7 965,54 грн.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, пп.14.1.226, 14.1.195 п.14.1 ст. 14 ПК України, п.2 ч.1 ст. 1, ч.3 ст. 4, ст. 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст.ст. 1, 2, 4, 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 14.1.195 п.14.1 ст. 14 ПК України визначено поняттю "працівник" - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Згідно із п.2 ч.1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону №5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абз.2 п.1 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абз.1 п.1 та п.2 ч.1 ст. 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у п.1 (крім абз.7), ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у п.п.4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, колегія суддів доходить висновку, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає апелянт, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, період з 03 грудня 2015 року до 30 квітня 2020 року позивач працював на посаді юрисконсульта ПАТ "Дельта Банк", а, отже, був найманим працівником.

У цей період роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується вимогу ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та підтверджується індивідуальною відомістю Пенсійного фонду України про застраховану особу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 брав участь в якості адвоката у судових справах №№821/3539/15-а, 821/142/16, 821/209/16, 821/347/16, 540/1066/19, 821/3484/15-а, 814/1151/16, 821/3550/15-а, 540/2415/18, 821/167/16, 821/365/16, 821/344/16, 814/1939/16, 821/3467/15-а, 821/3491/15-а, 821/391/16, 821/363/16, 766/21608/19, 821/369/16, 826/4176/16, саме як представник ПАТ "Дельта Банк", будучи найманим працівником.

Доказів отримання позивачем у цей період додаткових доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально апелянтом не надано.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період з 03 грудня 2015 року до 30 квітня 2020 року, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.