Справа № 520/1786/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 р. Справа № 520/1786/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків по справі № 520/1786/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій протиправними, скасування висновку та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області, які полягають у відмові в призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності та ступеня втрати працездатності на рівні 70% на підставі захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в поліції;

- скасувати висновок Головного управління Національної поліції в Харківській області від 07 серпня 2020 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності та ступеня втрати працездатності на рівні 70% на підставі захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в поліції;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням йому II групи інвалідності та ступеня втрати працездатності на рівні 70% на підставі захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в поліції.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 року вказаний адміністративний залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 року у справі № 520/1786/21 та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що питання виплати одноразової грошової допомоги передбачає Порядок №4, а оскільки право на отримання такої допомоги у позивача виникло 07.02.2018 року (дата встановлення втрати інвалідності на 50% втрати працездатності), тобто до 14.05.2019 року, а саме до набрання чинності пунктом 8 розділу 4 Порядку №4, яким введено обмеження на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі після встановлення вищого ступеня інвалідності, тому у позивача є право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі після встановлення вищої групи інвалідності. Вказує, що Законом №580-VIII не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності, якщо була виплачена грошова допомога у зв`язку із первинним встановленням ступеня втрати працездатності чи встановленням при повторному огляді вищої групи інвалідності. Тобто, Законом України "Про Національну поліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 8 розділу IV Порядку №4. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року №5-рп/2002, стверджує, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Також позивач вказує, що протиправність дій відповідача та право позивача на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності та ступеню втрати працездатності на підставі захворювання, яке пов`язано з проходженням служби в поліції, були встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 року та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2020 року по справі №520/1175/2020.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 14 серпня 1995 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 07 листопада 2015 року продовжив службу в Національній поліції України.

Згідно з наказом ГУНП в Харківській області від 12.12.2017 року №712 о/с, ОСОБА_2 було звільнено зі служби через хворобу за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію".

07.02.2018 року Обласною медико-соціальною експертною комісією № 4 м. Харкова під час первинного обстеження позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності та встановлено 50% втрати працездатності, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого.

Позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 123 340 грн. на підставі підпункту 4 пункту 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

22.11.2019 року під час повторного огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено II групу інвалідності та 70% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою про результати визначення професійної працездатності у відсотках та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією.

Позивач 25.11.2019 року звернувся до ГУНП в Харківській області з заявою (рапортом) про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності, з посиланням на встановлення II групу інвалідності від травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Листом ГУ НП в Харківській області №4252/119/01/29-2019 від 05.12.2019 року позивачу повідомлено, що на підставі пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» позивачу при первинному огляді медико-соціальною комісією, була встановлена ІІІ група інвалідності та була проведена виплата одноразової грошової допомоги у сумі 123 340 грн. Позивача повідомлено, що керівництвом ГУНП в області затверджено висновок про відмову позивачу у призначені та виплати ОГД у більшому розмірі, у зв`язку з тим, що статтею 97 Закону не передбачено такої підстави для призначення та виплати ОГД, як встановлення вищої групи інвалідності у порівнянні з тою групою інвалідності, на підставі якої вже призначено та виплачено одноразову грошову допомогу. Також, ГУ НП в Харківській області складено висновок про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 року по справі №520/1175/2020, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області, які полягають у відмові в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності та ступеня втрати працездатності на рівні 70% на підставі захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в поліції. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2019 про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності у зв`язку з встановленням II групи інвалідності та ступеня втрати працездатності на рівні 70% з урахуванням висновків суду.

Рішення суду набрало законної сили.

На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2020 року по справі №520/1175/2020 Головним управлінням НП в Харківській області сформовано висновок від 04.08.2020 року, яким відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що статтею 97 Закону України № 580-VII "Про Національну поліцію" не передбачено такої підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як встановлення вищої групи інвалідності у порівнянні з тою групою інвалідності, на підставі якої вже призначено та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі згідно з розрахунком 123 340,00 грн.

Також, листом від 11.08.2020 року № 3015/119/05/29-2020 Головного управління НП в Харківській області повідомлено позивача, що згідно пункту 8 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 № 4, якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми на підставі довідки, виданої фінансовим підрозділом за останнім місцем отримання ОГД.

14.05.2019 року наказом МВС України № 249 були внесені зміни до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, пункт 8 розділу IV викладено у новій редакції: «Якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми». Зазначені зміни не передбачають виплати колишнім співробітникам поліції одноразової грошової допомоги (різниці) при встановлені вищої групи інвалідності чи іншого відсотку втрати працездатності.

Також листом повідомлено позивача, що керівництвом ГУНП в Харківській області затверджено висновок про відмову у призначені та виплати ОГД у більшому розмірі, у зв`язку з тим, що статтею 97 Закону не передбачено такої підстави для призначення та виплати ОГД, як встановлення вищої групи інвалідності у порівнянні з тою групою інвалідності, на підставі якої вже призначено та виплачено одноразову грошову допомогу.

Не погоджуючись із відмовою в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, з огляду на те, що позивачу під час первинного медичного огляду за рішенням МСЕК встановлено не тільки ступінь втрати працездатності, а також і групу інвалідності, тому п.8 розд. IV Порядку №4 не поширюється на спірні правовідносини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 97 Закону України Про Національну поліцію (далі по тексту - Закон №580-VIII) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч. 2 ст. 97 Закону №580-VIII).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі по тексту - Порядок №4).

Пунктом 1 розд. І Порядку №4 передбачено, що ці Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (надалі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т. ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів).

Відповідно до п.1 розд. IV Порядку №4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).

У разі надсилання запитів до інших органів (підрозділів) поліції, підприємств, установ, організацій, заявника, строк підготовки висновку про призначення ОГД, може бути продовжено, до отримання відповідної інформації, для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня відправлення запиту.

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Згідно з пп. 2 п.2 розд. IV Порядку №4 висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Пунктом 3 розд. IV Порядку №4 визначено, що рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Відповідно до абз.1 п.8 розд. IV Порядку №4 якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З аналізу вищевказаних норм слідує, що право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі мають особи, яким під час первинного огляду рішенням МСЕК встановлено тільки ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності, а під час повторного огляду - встановлено групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

За обставинами справи, позивачу 07.02.2018 року встановлено ІІІ групу інвалідності 50% втрати працездатності, при повторному огляді 22.11.2020 року ІІ групу інвалідності та 70% втрати працездатності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, з огляду на те, що позивачу під час первинного медичного огляду за рішенням МСЕК встановлено не тільки ступінь втрати працездатності, а також і групу інвалідності, тому п.8 розд. IV Порядку №4 не поширюється на спірні правовідносини.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Законом №580-VIII визначено право особи на отримання одноразової грошової допомоги, у випадках зазначених у ст.97 Закону №580-VIII. Проте, права на отримання більшого розміру одноразової грошової допомоги у випадку зміни групи інвалідності Закон №580-VIII не містить. Позивач реалізував право на отримання одноразової грошової допомоги, коли йому було встановлено ІІІ групу інвалідності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин п.8 розд. IV Порядку №4 в редакції від 17.11.2017 року, якою було визначено, що якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 1, 2 розд. ІІ Порядку №4 днем виникнення права на отримання ОГД є: у разі загибелі (смерті) поліцейського - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

ОГД у разі загибелі (смерті) поліцейського чи втрати працездатності поліцейського призначається та виплачується у випадках та в розмірах, визначених Законом України Про Національну поліцію, особам, які мають право на її отримання, відповідно до цього Закону.

Колегією суддів зазначає, що встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, так і вищої групи інвалідності (ІІ-ї), а також звернення позивача з відповідною заявою (рапортом) про отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі відбулося після набрання чинності змінами, внесеними до п.8 розд. IV Порядку №4 наказом Міністерства внутрішніх справ України №249 від 05.04.2019 року.

Таким чином, станом на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (22.11.2019 року) норма п.8 розд. IV Порядку №4 не передбачала права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку з підвищенням групи інвалідності.

Приписами ст. 97 Закону України Про Національну поліцію таке право також не передбачено.

Посилання позивача на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 року по справі №520/1175/2020, яким, зокрема, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2019 про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності у зв`язку з встановленням II групи інвалідності та ступеня втрати працездатності на рівні 70% з урахуванням висновків суду, а також постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2020 року, яким вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч.7 ст. 78 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Отже, з огляду на зазначене, немає підстав стверджувати про звуження прав позивача, внесеними змінами до Порядку №4, оскільки станом на 22.11.2029 року позивач не набував права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі на підставі старої редакції п.8 розд. IV Порядку №4 та таке право не передбачено нормами Закону №580-VIII.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 року, відповідно до якої законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 року у справі № 520/1786/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 по справі №520/1786/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Мінаєва