Справа № 640/28978/20
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Бринюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради та Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Сервісшина" ЛТД до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 липня 2021 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Сервісшина» ЛТД - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради від 24.09.2015 №46/1949 «Про затвердження детального плану території в межах Повітрофлотського проспекту, вулиць Солом`янської, Механізаторів, Кудряшова та залізничних колій у Солом`янському районі м. Києва» в частині затвердження Детального плану території по вул. Кудряшова, 14-А, Солом`янського району, м. Києва.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Київська міська рада, звернулася з апеляційною скаргою, у якій в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення жодним чином не перешкоджає здійсненню позивачем реконструкції існуючої станції технічного обслуговування під торгівельні та складські будівлі і споруди з подальшою експлуатацією та обслуговуванням , що цілком відповідає як генеральному плану міста Києва, так і оскаржуваному рішенню.

В свою чергу, апелянт, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) посилався на відсутність порушень прав позивача, оскільки на момент прийняття спірного рішення останній не був орендарем земельної ділянки.

Згідно з ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Повноваження Київської міської ради у спірних правовідносинах визначені, зокрема, Законами України «Про місцеве самоврядування в України», «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і далі - у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 42 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, як затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Статтею 12 Закону України «Про основи містобудування» визначено, що до компетенції сільських, селищних, і міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Статтею 7 цього Закону визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом:

1) планування територій на державному, регіональному та місцевому рівнях;

2) моніторингу стану розроблення та реалізації містобудівної документації на всіх рівнях;

3) визначення державних інтересів для їх врахування під час розроблення містобудівної документації;

4) проведення ліцензування і професійної атестації;

5) розроблення і затвердження будівельних норм, державних стандартів і правил, запровадження одночасної дії міжнародних кодів та стандартів;

6) контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації.

Планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації (стаття 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно із положеннями ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід`ємною частиною детального плану території.

Детальний план території визначає:

1) принципи планувально-просторової організації забудови;

2) червоні лінії та лінії регулювання забудови;

3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами;

4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території;

5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування;

6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови;

7) черговість та обсяги інженерної підготовки території;

8) систему інженерних мереж;

9) порядок організації транспортного і пішохідного руху;

10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі;

11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до ч. 8 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що детальний план території є видом містобудівної документації, положення якого мають узгоджуватися з генеральним планом населеного пункту, деталізувати положення останнього та не суперечити йому.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21 червня 2018 року у справі № 826/4504/17, від 14 серпня 2018 року у справі №815/3880/14, від 15 квітня 2020 року у справі № 702/1384/16-а.

Згідно з пунктом 4.2 ДБН Б.1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану територій», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 березня 2012 року № 107, детальний план розробляється, зокрема, на структурно-планувальні елементи території населеного пункту, які мають цілісний планувальний характер, - на основі затвердженого генерального плану цього населеного пункту відповідно до чинного законодавства, плану зонування (за наявності) з використанням матеріалів містобудівного та земельного кадастрів.

Відповідно до пункту 1.1 ДБН Б. 1-3-97 «Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження генеральних планів міських населених пунктів», затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 25 вересня 1997 року № 164, чинного на час прийняття Київрадою рішення від 28 березня 2002 року № 370/1804, яким затверджено Генплан, генеральний план міста, селища є основним планувальним документом, який встановлює в інтересах населення та з врахуванням державних завдань напрямки і межі територіального розвитку населеного пункту, функціональне призначення і будівельне зонування території, містить принципові рішення щодо розміщення об`єктів загальноміського або загальноселищного значення, організації вулично-дорожньої мережі і дорожнього руху, інженерного обладнання, інженерної підготовки і благоустрою, захисту території від небезпечних природних і техногенних процесів, охорони природи та історико- культурної спадщини, черговості освоєння території. Генеральний план міста, селища (далі - генеральний план) є основним видом містобудівної документації з планування території населеного пункту, призначеним для обґрунтування (розроблення та реалізації) довгострокової політики органу місцевого самоврядування в питаннях використання і забудови території.

Пунктом 3.4 ДБН Б. 1-3-97 «Система містобудівної документації (СМБД)», затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 25 вересня 1997 року № 164, визначено, що генеральний план включає текстові та графічні матеріали. До текстових матеріалів відносяться: а) книга генерального плану; б) брошура з основними положеннями генерального плану. Графічними матеріалами є плани і карти аналітичного і проектного змісту, виконанні у встановленому масштабі. Текстові та графічні матеріали можуть виконуватися з застосуванням комп`ютерної технології.

Склад графічних матеріалів генерального плану наведений у пункті 3.8 ДБН Б. 1-3-97.

План існуючого населеного пункту (опорний план) не підлягає затвердженню. Документ виконується на топографічній основі. На кресленні відображається планувальна структура, використання територій та окремих функціональних зон населеного пункту, станом на час затвердження генерального плану (пункт 3.9 ДБН Б. 1-3-97).

Відповідно до пункту 3.12 ДБН Б. 1-3-97 на основному кресленні генерального плану вказують існуючий стан та пропозиції щодо архітектурно-планувальної організації і функціонального зонування, використання та забудови територій населеного пункту, а саме:

а) межа населеного пункту (міська межа);

б) магістральні, жилі вулиці і площі у червоних лініях (з назвами) та транспортні розв`язки в одному та різних рівнях;

в) території житлової забудови (садибної, мало: поверхової, середньоповерхової, багатоповерхової);

г) території цивільної забудови та громадські центри загальноміського і районного значення;

д) озеленені території загального користування та спеціального призначення;

е) промислові, комунальні і складські території та їх розподіл у відповідності з санітарною класифікацією підприємств;

ж) території міського та зовнішнього транспорту;

з) території спеціального призначення;

й) природоохоронні, оздоровчі, рекреаційні, історико-культурні території;

к) курортні території;

л) території садівничих товариств та дачної забудови;

м) території сільськогосподарських підприємств;

н) ліси, лісопарки, лугопарки, водойми, водотоки;

о) території, на яких заплановано здійснення загальних та спеціальних заходів з інженерної підготовки і захисту територій, природозахисних заходів та розміщення відповідних споруд і пристроїв;

п) території, передбачені для розміщення головних споруд інженерної інфраструктури;

р) території пріоритетного розвитку на першу чергу реалізації;

с) резервні території для розвитку населеного пункту за його межами.

Виходячи з аналізу вказаних норм, колегія суддів приходить до висновку, що предметом розгляду даної справи є встановлення відповідності детального плану території, який є видом містобудівної документації, положенням генеральному плану населеного пункту, який повинен деталізувати положення останнього та не суперечити йому.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на момент виникнення спірних правовідносин чинним був Генеральний план м. Києва, затверджений рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 370/1804.

На виконання Законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про столицю України - місто-герой Київ», пункту 36 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 559 «Про містобудівний кадастр», з метою реалізації Стратегії розвитку міста Києва до 2025 року, затвердженої рішенням міськради від 15.12.2011 № 824/7060, відповідачем прийнято рішення від 13.11.2013 № 518/10006 «Про затвердження міської програми створення (оновлення) містобудівної документації», яким затверджено Програму створення (оновлення) містобудівної документації у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 рішення міськради від 13.11.2013 № 518/10006 Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) доручено виступити замовником створення (оновлення) містобудівної документації відповідно до Програми.

Згідно з пунктом 5 Програми, організація розроблення містобудівної документації у місті Києві здійснюється Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - замовником згідно з Переліком містобудівної документації, що розроблятиметься у 2014-2016 роках (додаток до Програми), з урахуванням інвестиційних намірів щодо забудови окремих територій (п. 125 додатка Програми що діяла в редакції на момент розроблення ДПТ).

Замовник містобудівної документації:

- організовує в установленому порядку поновлення матеріалів топографо-геодезичної зйомки територій міста Києва, проведеної в минулі роки, необхідних для розроблення містобудівної документації відповідно до Програми;

- забезпечує урахування питань, пов`язаних з розміщенням об`єктів будівництва, іншого використання територій, з погодженням проектів землеустрою, наданням містобудівних умов та обмежень на проектування об`єктів при розробленні містобудівної документації;

- визначає та уточнює межі розроблення містобудівної документації;

- забезпечує організацію фінансування розроблення містобудівної документації шляхом залучення інвестиційних коштів або подання відповідного бюджетного запиту;

- готує завдання на розроблення містобудівної документації та подає його на затвердження заступнику голови Київської міської державної адміністрації згідно з розподілом обов`язків, готує інші вихідні дані;

- визначає розробника містобудівної документації;

- забезпечує урахування громадських інтересів шляхом публікації оголошення про розроблення містобудівної документації, організації проведення громадських слухань після отримання проекту містобудівної документації від розробника;

- у разі необхідності та за наявності інвестиційних пропозицій готує проект рішення Київської міської ради про зміни у переліку містобудівної документації, наведеної у додатку до Програми;

- при розробленні зонінгу уточнює завдання на розроблення детальних планів відповідної території.

Розробник містобудівної документації:

- готує проект договору на розроблення або внесення змін до містобудівної документації;

- збирає вихідні дані за дорученням замовника;

- розробляє містобудівну документацію або вносить до неї зміни відповідно до вимог державних будівельних норм, державних стандартів;

- бере участь у проведенні громадських слухань, розгляді архітектурно- містобудівною радою та сесією Київської міської ради розробленої ним містобудівної документації;

- пропонує замовнику у разі необхідності залучити інші науково-дослідні та проектні організації до проведення додаткових досліджень, розроблення окремих розділів містобудівної документації;

- зберігає оригінал розробленої містобудівної документації, зміни до неї на паперових і електронних носіях в порядку, встановленому законодавством.

Так, пунктом 2 рішення Київської міської ради від 24.09.2015 № 46/1949 «Про затвердження детального плану території в межах Повітрофлотського проспекту, вулиць Солом`янської, Механізаторів, Кудряшова та залізничних колій у Солом`янському районі м. Києва» затверджено ДПТ відповідно до основних техніко-економічних показників, що додаються, з урахуванням рішення Київської міської ради від 02.06.2015 № 607/1471 «Про визначення переліку земельних ділянок для опрацювання можливості продажу їх (або права оренди на них) на земельних торгах».

У детальному плані території (далі - ДПТ), виконаного ТОВ «ПРОЕКТГЕНПЛАН», зазначено, що у кварталі 72:143, що розташований між вулицями Метрополита Липківського, Механізаторів і Кудряшова, за останні десятиліття відбувся процес хаотичної забудови території житловими багатоквартирними висотними будинками. Це призвело до деградації структури простору кварталу та загострення існуючого дефіциту об`єктів обслуговування населення. Для виправлення цієї ситуації більшість проектних рішень спрямовані на пошук територій для розміщення дитячих дошкільних установ та загальноосвітніх навчальних закладів. Детальним планом на території кварталу запропоновано будівництво трьох підземних паркінгів орієнтовної місткістю 1250 машино/місць, дві нові дитячі дошкільні установи на 180 та 140 місць, загальноосвітньої середньої школи на 1100 учнів та влаштування озеленених територій. Зазначені заходи потребують виведення шкідливих об`єктів з житлового кварталу та дозволить забезпечити дотримання державних санітарних вимог для існуючого житлового фонду на (а. с. 34 том 1).

При цьому, на сторінці 4 Рецензії від 12 серпня 2015 року відповідності Детального плану містобудівній ситуації, архітектурно-містобудівним вимогам завдання на розроблення проекту у підпункті 2.2 вказано, що крім того, на території кварталу 72:143 пропонується будівництво двох житлових будинків (а.с. 70 том 2).

У містобудівних умовах та обмеження для ділянок перспективної забудови ДПТ для ділянки № 2 у кварталі 72:143 зазначено, що ділянка знаходиться в межах зони дії обмеження по висоті забудови з умов безпеки польотів. Висота житлових будинків по відношенню до зони дії аеродрому становить 223,9 м. Також зазначено, що будівництво нових житлових та громадських об`єктів потребує додаткових інженерних вишукувань: топогеодезичних, геологічних, обстеження існуючих прилеглих будівель і споруд (а. с. 51-52 ДПТ, том 2 ).

Серед графічних матеріалів, у ДПТ, наявний проектний план території, який, у тому числі, визначає функціональне призначення відповідних земельних ділянок згідно врегулювання, яке здійснюється відповідно до такого ДПТ(а. с. 94, Том 2).

На вказаному проектному плані земельна ділянка, передана в оренду позивачу, згідно договору оренди земельної ділянки від 05 квітня 2016 року, за функціональним призначенням віднесена до зони зелених насаджень загального користування з розташованим на ній підземним паркінгом.

Водночас, за даними Генерального плану міста Києва, у відповідності до містобудівного кадастру міста Києва (https://mkk.kga.gov.ua/map/), земельна ділянка, передана в оренду позивачу, за функціональним призначенням частково віднесена до територій комунально-складських, а частково до територій житлової забудови багатоповерхової.

Як вбачається з викопіювання з детального плану на даній земельній ділянці розташовані автомобілі та будівлі.

При цьому, в межах земельної ділянки зелені насадження відсутні та відповідними доказами зворотнє не підтверджується.

А тому, посилання апелянта - Київської міської ради, що зелені насадження розташовані при групі житлових будинків, колегія суддів до уваги не приймає, як безпідставні.

Поряд із цим, з фрагменту схеми функціонального зонування території за чинною містобудівною документацією вбачається, що земельна ділянка відноситься до території громадських будівель та споруд, а не до зелених насаджень.

Під час розгляду справи Київська міська рада зазначала, що первинним документом для визначення категорії земельної ділянки та її цільового призначення при затвердженні землевпорядної документації відповідно до вимог земельного законодавства є саме генеральний план міста.

Апелянт наголошував на тому, що згідно Витягу з Містобудівного кадастру Києва (замовлення № 0016098 від 13.06.2016 року) у якому міститься фрагмент зони функціонального зонування території за чинною містобудівною документацією, згідно з якою не менше 90 % площі земельної ділянки, наданої позивачеві в орендне користування, віднесена до території зелених насаджень загального користування.

Викладене, на думку апелянта, узгоджується з оскаржуваним позивачем рішенням Київської міської ради від 24.09.2015 № 46/1949 «Про затвердження детального плану території в межах Повітрофлотського проспекту, вулиць Солом`янської, Механізаторів, Кудряшова та залізничних колій у Солом`янському районі м. Києва» в частині затвердження Детального плану території по вул. Кудряшова, 14-А, Солом`янського району, м. Києва, згідно з яким Проектним планом Детального плану земельна ділянка за функціональним призначенням віднесена до території зелених насаджень загального користування.

Вказане на думку апелянта спростовує твердження позивача щодо правової невизначеності функціонального призначення земельної ділянки.

Між тим, як вбачається з аналізу наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ДПТ визначає функціональне призначення території, що знаходиться в оренді позивача по вул. Кудряшова, 14-А у Солом`янському районі, як зелені насадження загального користування, в той час як згідно даних Генерального плану міста Києва, така територія за функціональним призначенням частково віднесена до територій комунально-складських, а частково до територій житлової забудови багатоповерхової.

Однак, як встановлено вище, наявність на такій земельній ділянці зелених насаджень документально не підтверджується.

Колегія суддів також погоджується з врахуванням судом першої інстанції Витягу щодо чинних містобудівних регламентів та інших умов провадження містобудівної діяльності, містобудівних умов та обмежень щодо певної території, а також наявних вимог та обмежень щодо використання земельних ділянок і розташованих на них об`єктів нерухомості, в т.ч. викопіювання із містобудівної документації (офіційні відомості), виданого Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 6475/0/12/12-03-16 від 13.06.2016 по об`єкту: земельна ділянка вул. Кудряшова, 14-А в Солом`янському районі, № замовлення 0016098 від 13.06.2016 (а.с. 71-76, Том 1).

Зміст витягу становлять:

- фрагмент схеми функціонального зонування території за чинною містобудівною документацією (М 1:2000);

- фрагмент схеми проектних планувальних обмежень та зон охорони об`єктів культурної спадщини (М 1:2000);

- фрагмент ортофотоплану на основі космічної зйомки (М 1:2000);

- містобудівні обмеження та умови землекористування (а.с. 75).

У містобудівних обмеженнях та умовах землекористування зазначено, що відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Київради від 28.03.02 № 370/1804, територія за функціональним призначенням належить частково до території зелених насаджень загального користування та частково до території багатоповерхової житлової забудови.

Серед дозволених видів використання території відповідно функціонального призначення зазначено: розташування багатоквартирних житлових будинків, супутніх об`єктів повсякденного обслуговування, некомерційних комунальних об`єктів, а також окремих об`єктів загальноміського значення; призначаються для повсякденного відпочинку населення і включає парки, сквери, сади, бульвари, міські ліси, водойми; призначаються для забезпечення умов охорони існуючих меморіальних комплексів, так і для організації нових в честь пам`ятних подій.

Наведено також можливі для розташування на земельній ділянці будівлі відповідно до Державного класифікатора «Будівлі та споруди» ДК 018-2000:

1122. Будинки з трьома та більше квартирами (будинки багатоквартирні масової забудови, будинки багатоквартирні підвищеної комфортності, будинки житлові готельного типу, житлові комплекси з вбудовано-прибудованими об`єктами обслуговування населення, гуртожитки);

1273. Пам`ятки історичні та такі, що охороняються державою (будівлі меморіального, художнього і декоративного призначення, статуї);

2412. Інші споруди спортивного та розважального призначення (парки відпочинку і розваг).

Отже, на підставі співставлення Детального плану території даної території та відповідної частини Генерального плану м. Києва колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність невідповідності між цими видами містобудівної документації, що є порушенням наведених вище вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» з приводу того, що детальний план території має уточнювати положення генерального плану та не повинен йому суперечити.

Колегія суддів не вдається в оцінку звернень позивача до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з приводу його намірів забудови земельної ділянки по вул. Кудряшова, 14-А у Солом`янському районі - реконструкції існуючої станції технічного обслуговування під житловий комплекс з паркінгом, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно до ч. 3 ст. 29 цього Закону містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні.

Підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є, зокрема, невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні (п. 3 ч. 4).

Неухильне дотримання містобудівної документації є основою забезпечення правопорядку у сфері містобудування.

Саме тому за ч. 2 ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Отже, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено право позивача на звернення з заявами на отримання містобудівних умов та обмежень.

Разом з тим, отримання таких містобудівних обмежень, які є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки конкретним об`єктом будівництва є своєрідним запобіжником від порушень громадських та приватних інтересів, оскільки відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містубудування» містобудівна документація є основою, зокрема, для вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій.

В зв`язку з цим безпідставним є посилання апелянта на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року, оскільки предметом її розгляду є зобов`язання надати містобудівні умови та обмеження, а предметом розгляду даної справи є оцінка невідповідності ДПТ Генеральному плану м. Києва.

З приводу посилань апелянтів на відсутність у позивача права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав чи охоронюваних законом інтересів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При здійсненні офіційного тлумачення ч. 2 статті 55 Конституції України Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що у своїх рішеннях він послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У названому рішенні Конституційний Суд України також вказав, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Як вірно вказано апелянтами, визначальною умовою, що може слугувати критерієм загальності чи персоніфікованості суб`єктів впливу - є їх коло. Адже кількість як величина має відносний характер, може змінюватись і не є сталим показником регулятивного впливу юридичних актів. Під час визначення кола суб`єктів, правовий статус яких регламентує правовий акт, необхідно зважати лише на ті із них (фізична чи юридична особа, орган, організація, спільність людей тощо), для яких правовим актом установлюються права та обов`язки безпосередньо, щодо яких праворегуляторний вплив є прямим (а не усіх суб`єктів, для яких він може мати якесь юридичне значення).

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом у постанові від 20.12.2019 у справі №520/14995/16-а (адміністративне провадження №К/9901/43333/18).

Частиною другою статті 264 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Акт застосовано до особи, якщо на його підставі іншими особами (не обов`язково суб`єктами владних повноважень) вчинені дії, прийняті рішення, чи має місце бездіяльність щодо конкретної особи. Застосуванням нормативно-правового акта до особи є також виникнення на підставі цього акта правовідносин, які покладають на особу певні права чи обов`язки.

Особа є суб`єктом правовідносин, в яких буде застосовано нормативно-правовий акт, якщо вона безпосередньо є учасником матеріальних правовідносин, для врегулювання яких прийнято нормативно-правовий акт.

Суб`єктом оскарження можуть бути як юридичні, так і фізичні особи, при цьому не обов`язково, щоб на момент оскарження щодо них вже було застосовано відповідний нормативно-правовий акт, достатньо, щоб такий акт теоретично міг бути застосований до них, як до суб`єктів відповідних правовідносин.

Як зазначено вище, детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Тобто, застосовується в тому числі до суб`єктів, які виявляють чи виявлять в майбутньому намір здійснювати будівництво на вказаній території.

А тому, колегія суддів вважає помилковим твердження апелянта, що спірний нормативно-правовий акт не стосується позивача, посилаючись на те, що він не був землекористувачем на момент його прийняття

Враховуючи, що колегією суддів встановлено різне визначення функціонального призначення земельної ділянки по вул. Кудряшова, 14-А, Солом`янського району, м. Києва в Детальному плані території та відповідної частини Генерального плану м. Києва, а тому є всі підстави стверджувати про порушення прав позивача як землекористувача.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Київської міської ради та Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 18.11.2021 року.