Справа № 200/613/19-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 листопада 2021 року справа №200/613/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів головуючого судді: Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 у справі № 200/613/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління МВС України в Донецькій області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Донецькій області, третя особа: Головне управління ДСНС України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління МВС України в Донецькій області залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволено частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі № 200/613/19-а скасовано в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити з 01.01.2018р. пенсію ОСОБА_1 згідно довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та розміру надбавки за вислугу років, виходячи з 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2018 та множенням на відповідні коефіцієнти з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019 року та в цій частині відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Абзац п`ятий резолютивної частини рішення вважати абзацом четвертим та викласти у наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини пенсії з 05.03.2019 р. та провести розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів у порядку Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі № 200/613/19-а залишено без змін (а.с. 103-107).

Постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2021 рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 у частині не скасованій та не зміненій постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 у справі № 200/613/19-а залишено без змін (а.с. 220-225).

3 жовтня 2019 року до Першого апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача про роз`яснення постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року в частині зобов`язання ГУПФУ в Донецькій області здійснити виплату їй суми недоплаченої частини пенсії, з урахуванням того, що позивач просила зобов`язати відповідача (ГУПФУ в Донецькій області) перерахувати та виплатити їй з 01.01.2018 пенсію згідно довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням посадового окладу - 2980 грн., окладу за військовим званням 860 грн., розміру надбавки за вислугу років 1728 грн. тощо починаючи з 01.01.2018. (а.с. 237-240).

Адміністративна справа № 200/613/19-а надійшла до суду апеляційної інстанції 4 листопада 2021 року.

Справу розглянуто у письмовому провадженні за відсутності сторін на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Суд апеляційної інстанції перевірив доводи заяви про роз`яснення судового рішення, матеріали справи, і вважає, що зазначена заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правосуддя - це діяльність органів судової влади в розв`язанні конфліктів у суспільстві, що мають правовий зміст. Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 наголошував: Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст. 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (ст. 2) і в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 13).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Специфіка діяльності судів полягає в тому, що застосування ними закону в розгляді конкретних справ здійснюється у певних процесуальних формах, визначених законодавчо, а саме: у формі адміністративного судочинства.

У процесі відправлення правосуддя суди розв`язують суперечності, що виникають у суспільстві, і тому їх діяльність виконує інтегруючу і стабілізаційну функції.

Покладена в основу Конституції України концепція правосуддя визначає судову владу не просто інструментом у розв`язанні названих суперечностей, хоча й дуже важливим, а й рівноправним партнером законодавчої і виконавчої влади у врегулюванні суспільних процесів.

Для забезпечення судового захисту Конституція України у ч. 1 статті 124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами, неприпустимості делегування функцій судів та їх привласнення іншими органами чи посадовими особами та визначила юрисдикцію судів. Ніякий інший орган держави, крім суду, утвореного законом не в праві взяти на себе функцію правосуддя. Зазначені принципи забезпечують здійснення конституційного права на судовий захист, яке не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (ст. 64 Конституції України).

Принцип, за яким правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, створює найважливішу гарантію громадянського миру, додержання конституційних прав і свобод людини і громадянина. Лише за умови чинності цього організаційно - правового принципу суд здатний виконувати свої повноваження щодо захисту таких прав і свобод, а також забезпечувати в межах своїх повноважень реалізацію засад верховенства права та непохитність конституційного ладу в Україні. Отже, поділ державної влади з певного автономією органів відправлення правосуддя є дуже важливою ознакою демократичної, правової держави.

Частиною 2 ст. 124 Конституції визначено: юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що в демократичній, правовій державі суд вирішує практично всі соціально значущі конфлікти між суб`єктами права, а також вирішення питань, які мають правовий, а не політичний, характер. До певної міри аксіомою є теза про те, що чим більша кількість конфліктів у суспільстві вирішується судом, а не органами виконавчої чи законодавчої влади, тим більше є підстав вважати це суспільство демократичним, а державу - правовою. Тому в Конституції України цілком обґрунтовано визначено обсяг повноважень судової влади щодо розв`язання усього спектру соціальних конфліктів, в основі яких є спір про право або існує інша проблема в застосуванні права.

Зі змісту ч. 2 ст. 124 Конституції України вбачається, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб`єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб`єкти цих правовідносин.

Судовий розгляд згідно з Конституцією України має стати обов`язковим і універсальним методом розв`язання таких конфліктів.

Правове поле діяльності судової влади дозволяє з максимальною точністю визначити її роль у системі координат стримувань і противаг державної влади в Україні. Судовий контроль з широкого кола питань суспільного життя є невід`ємним елементом рівноваги політико-правового механізму, оскільки він закріплює оптимальний баланс розподілу повноважень між гілками триєдиної системи державної влади.

Порядок роз`яснення судового рішення передбачено статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 цієї статті встановлено, що за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання (ч. 2 ст. 254 КАС України).

Так, роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його тяжко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Отже, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.

Також роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для таких, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Механізм, визначений цією статтею, не може використовуватись, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

З резолютивної частини постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року у справі № 200/613/19-а вбачається, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі № 200/613/19-а скасовано в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити з 01.01.2018 р. пенсію ОСОБА_1 згідно довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та розміру надбавки за вислугу років, виходячи з 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2018 та множенням на відповідні коефіцієнти з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019 року та в цій частині відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Абзац п`ятий резолютивної частини рішення вважати абзацом четвертим та викласти у наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини пенсії з 05.03.2019 р. та провести розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів у порядку Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі № 200/613/19-а залишено без змін.

В постанові Першого апеляційного адміністративного суду зазначені мотиви, з яких виходив суд, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції.

Статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Положеннями статті 1 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вказує на те, що відсутні підстави для задоволення заяви про роз`яснення постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі № 200/613/19-а, оскільки рішення є зрозумілим за змістом і не викликає неоднозначного тлумачення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 254, 311, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви позивача про роз`яснення постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 у справі № 200/613/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління МВС України в Донецькій області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Донецькій області, третя особа: Головне управління ДСНС України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2021 року.

Колегія суддів: Г.М. Міронова

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв