Справа № 580/4783/21
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року справа № 580/4783/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Тім" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Тім" (далі - відповідач 1), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 54629,79 грн адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2020 році та 907,19 грн пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій на рахунок позивача за наступними реквізитами: , МФО 899998, р/р НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з урахуванням вимог частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» кількість осіб з інвалідністю, які б мали працювати у відповідача, згідно з нормативом складає 2 (дві) особи, однак відповідно до інформації Головного управління ДПС у Черкаській області від 09.02.2021 №7/ЗПІ/23-00-24-0115 у відповідача працювала одна особа з інвалідністю. Позивач зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70, відповідач до 15 квітня 2020 року зобов`язаний сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 54629,79 грн., однак у зв`язку з простроченням сплати адміністративно-господарських санкцій йому нарахована пеня у сумі 907,19 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без повідомлення учасників справи (письмове провадження).

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, надавши до суду 20.07.2021 відзив на позовну заяву у якому зазначив, що протягом 2020 року у відповідача працювало чотири особи з інвалідністю. Вказана інформація зазначена відповідачем у звіті форми 10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2020 рік. Вказано, що про виконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю повідомлено позивача листом від 14.07.2021. З вказаних підстав просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю

06.08.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що від відповідача на адресу позивача докази працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та доказів виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у звітному 2020 році не надходили.

10.08.2021 від відповідача до суду надійшли заперечення у яких вказано, що доводи позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем виконано норматив працевлаштування осіб з інвалідністю у звітному 2020 році.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань товариство з обмеженою відповідальністю "Приват-Тім" є суб`єктом господарювання, основним видом діяльності якого є неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 46.39).

Згідно з даними звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2020 рік (форма 10-ПI), поданого товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Тім", середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) у 2020 році складала 47 осіб. У графі «середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб)» зазначено 2 особи. У графі «кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» вказано 2 особи.

Із наданих відповідачем наказів про прийняття та звільнення працівників ТОВ "Приват-Тім" судом встановлено, що у 2020 році у відповідача працювало 4 особи, яким встановлено інвалідність, а саме: ОСОБА_3 (довідка МСЕК Серія 12 ААБ №468883) прийнятий на посаду механіка наказом №54/Т від 03.06.2019; ОСОБА_4 (довідка МСЕК Серія 12 ААБ №496991) прийнятий на посаду комплектувальника наказом №215/т від 30.06.2020; ОСОБА_1 (довідка МСЕК Серія 10 ААА №360951) прийнятий на посаду радника наказом №38/Т від 04.004.2019; ОСОБА_2 (довідка МСЕК Серія 12 ААБ №469078) прийнята на посаду менеджера в оптовій торгівлі наказом №240т від 23.11.2020.

Згідно листа Головного управління ДПС у Черкаській області від 09.02.2021 №7/ЗПІ/23-00-24-0115, наданої на запити позивача, середньомісячна кількість штатних працівників ТОВ "Приват-Тім" у 2020 році становить 45 осіб, кількість працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 1 осіб, а середньомісячна кількість працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 0 осіб, тобто становить розбіжність із відомостями, які подані позивачем у звіті про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік.

З метою встановлення факту виконання вимог Закону щодо надання Державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, позивачем подано до Черкаського міського центру зайнятості запит від 19.05.2021 №1129/01-27.

Листом Черкаського міського центру зайнятості від 27.05.2021 №08-10/698 позивача повідомлено, що протягом 2020 років ТОВ "Приват-Тім" не подавало до Черкаського міського центру зайнятості звіт за формою №3-ПН.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року №875-XII (далі - Закон №875-XII).

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону №875-XII, підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

Положеннями частини 3 статті 18 Закону №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ч.ч. 1-2 ст. 19 Закону №875-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Нормами частини 5 статті 19 Закону №875-XII визначено, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 20 Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Частиною 5 статті 20 Закону №875-XII встановлено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" № 5067-VI передбачено, що роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону №5067-VI, наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (далі - Наказ № 316).

Відповідно до п.п. 3-5 вищезазначеного Наказу №316, форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку. Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що законодавством встановлено обов`язок роботодавця створити робочі місця для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу та подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.

Судом встановлено, що відповідач до Черкаського міського центру зайнятості з інформацією про потребу в працевлаштуванні осіб з інвалідністю, зокрема за Формою №3-ПН не звертався. Крім того, особи з інвалідністю для працевлаштування до відповідача не направлялися і фактичних відмов у працевлаштуванні не було.

Відповідно до ст. 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

До обов`язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю в силу приписів частини 3 статті 17, частини 1 статті 18, частин 2, 3 та 5 статті 19 Закону №875-ХІІ фактично віднесено укладання трудового договору з особою з інвалідністю, який самостійно звернувся до роботодавця або був направлений до нього державною службою зайнятості (в силу статті 21 Кодексу законів про працю України саме наявність трудового договору вказує на виникнення у працівника обов`язку виконувати певну роботу, а у роботодавця обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці).

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом № 5067 та Наказом № 316; звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом № 875-ХІІ та Порядком № 70; у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Отже, передбачена частиною 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку сплатити адміністративно-господарської санкції на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону № 875-ХІІ, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті 17, частини 1 статті 18, частин 2, 3 та 5 статті 19 Закону № 875-ХІІ, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Обов`язок роботодавця зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

До обов`язків роботодавця належить створення робочих місць для інвалідів, звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів та центром зайнятості щодо наявності вакантних робочих місць, працевлаштування інвалідів, які звертаються безпосередньо до роботодавця або направляються для працевлаштування центром зайнятості.

Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №815/3117/18.

Перевіряючи фактичне виконання відповідачем нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, судом встановлено, що протягом 2020 року у позивача працевлаштовані такі особи з інвалідністю:

- ОСОБА_3 прийнятий на посаду механіка наказом №54/Т від 03.06.2019, ІІ група інвалідності підтверджується довідкою МСЕК Серія 12 ААБ №468883;

- ОСОБА_1 прийнятий на посаду радника наказом №38/Т від 04.04.2019, ІІІ група інвалідності підтверджується довідкою довідка МСЕК Серія 10 ААА №360951;

- ОСОБА_4 прийнятий на посаду комплектувальника наказом №215/т від 30.06.2020, ІІІ група інвалідності підтверджується довідкою МСЕК Серія 12 ААБ №496991), пропрацював у 2020 році 6 місяців, що за наслідками заокруглення становить 1 особу з інвалідністю (1 особа х 6 міс. / 12 міс. = 0,5 особи).

При цьому, ОСОБА_2 пропрацювала у 2020 році у ТОВ "Приват-Тім" менше двох місяців (з 23.11.2020), тому вказаний період не може бути враховано при виконанні позивачем нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у 2020 році у відповідача працювали 3 особи з інвалідністю.

На спростування вказаних обставин позивачем належних та допустимих доказів не надано.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем у 2020 році виконано норматив з працевлаштування осіб з інвалідністю.

Слід зазначити, що наявність розбіжностей у звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2020 рік за формою №10-ПІ, поданого відповідачем не є самостійною підставою для стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.

Суд критично оцінює посилання позивача на відомості, що містяться у звітності з Єдиного соціального внеску, оскільки предметом даного спору є стягнення адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2020 році, а не правильність нарахування та сплати відповідачем пільгового розміру єдиного соціального внеску.

Відповідно до ч. 8 ст. 19 Закону № 875-XII Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подання ними звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування.

Отже, питання контролю виконання нормативу робочих місць працевлаштування інвалідів належить до повноважень Державної служби України з питань праці.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 263, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ