Справа № 400/1085/21
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/1085/21
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Одеській області №ОД1324/1583/АВ/П/ТД-ФС від 24.12.2020 року про накладення штрафу за допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) у розмірі 150 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про порушення процедури призначення та проведення інспекційного відвідування.

Зокрема, позивач стверджує, що така форма здійснення державного нагляду (контролю), як інспекційне відвідування, не передбачена чинним законодавством. Крім того, на час проведення відповідного заходу не було затверджено та оприлюднено уніфіковану форму акту інспекційного відвідування, що унеможливлює використання складеного акту у якості доказової бази, а сама перевірка була проведена за відсутності суб`єкта господарювання чи його уповноваженої особи.

Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для скасування оскаржуваної постанови як незаконної.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що інспекційне відвідування проведено за відсутності суб`єкта господарювання чи його уповноваженої особи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційний скарзі Управління Держпраці в Одеській області, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати прийняте у справі судове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що ним дотримано процедуру призначення та проведення інспекційного відвідування. Крім того, зібрані під час інспекційного відвідування докази підтверджують допуск позивачем до роботи трьох працівників без оформлення трудового договору.

Окремо наголошено, що з початку проведення інспекційного відвідування була присутня адміністратор ОСОБА_2 , яка була повідомлена про початок перевірки та їй надано вимогу про надання документів. Оскільки витребувані документи в подальшому були надані позивачем, повною мірою підтверджується факт обізнаності позивача про проходження інспекційного відвідування та наявність у ОСОБА_2 повноважень щодо отримання документів.

ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористався.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу начальника Головного управління Держпраці в Одеській області від 26.11.2020 року №2911 посадовими особами відповідача був проведений позаплановий державний захід у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю в закладі, де він здійснює господарську діяльність за адресою - АДРЕСА_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 63).

Інспекторами праці Головного управління було здійснено виїзд за адресою провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 . Направлення на здійснення інспекційного відвідування та вимогу про надання документів отримала під підпис ОСОБА_2 (адміністратор) (а.с. 15-16).

Під час здійснення інспектування на вказаному об`єкті господарювання зафіксовано 11 працюючих осіб, серед яких в трьох осіб - ОСОБА_3 , що працював на посаді кухара; ОСОБА_4 (прізвище інспекторами не з`ясовано), що працював на посаді бармена; ОСОБА_5 , що працювала на посаді сушиста, були відсутні документи, які підтверджують їх працевлаштування (а.с. 8).

За результатами перевірки було складено акт інспекційного відвідування №ОД1411/1583/АВ від 10.12.2020 року та припис №ОД1324/1583/АВ/П від 11.12.2020 року (а.с. 8-14).

24 грудня 2020 року начальником Головного управління Держпраці в Одеській області було винесено постанову №ОД1324/1583/АВ/П/ТД-ФС від 24.12.2020 року про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 150 000 грн. (а.с. 5-7).

Законність вказаної постанови є предметом спору у даній справі.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та висновки суду апеляційної інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, з огляду на наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначені, крім Конституції України, Кодексом законів про працю України.

Так, частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

На виконання частини першої статті 259 КЗпП України Кабінет Міністрів України постановою від 21 серпня 2019 року №823 затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (далі Порядок №823).

Пунктом 1 Порядку №823 унормовано, що цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону та з урахуванням пунктів 2-4 цього Порядку.

Відповідно до п. 2 Порядку №823 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

За змістом пункту 8 Порядку №823 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Направлення на здійснення інспекційного відвідування та вимогу про надання документів отримала під підпис ОСОБА_2 , яка не є уповноваженою особою суб`єкта господарювання, а являється одним з найманих працівників ФОП ОСОБА_1 .

З наданого відповідачем відеозапису проведеного інспекційного відвідування судова колегія вбачає, що інспектор праці Соболь К.Є. на початку інспекційного відвідування, надаючи ОСОБА_2 направлення на проведення перевірки та пред`являючи своє службове посвідчення, не вичинила жодних дій щодо з`ясування факту, чи є адміністратор уповноваженою особою суб`єкта господарювання.

Апелянт визначає, що оскільки вимога про надання документів була в подальшому виконана адвокатом Раскевич Є.Л., який є уповноваженою особою позивача, вказане свідчить про обізнаність позивача про інспекційний захід та про наявність у адміністратора ОСОБА_2 відповідних повноважень на отримання документів.

Судова колегія відхиляє наведені доводи апелянта, оскільки адвокат Раскевич Є.Л., який є уповноваженою особою позивача, лише надав документи, які відповідачем було витребувані у ФОП ОСОБА_1 та підписав акт 10.12.2020 року, тобто після закінчення інспекційного відвідування.

В свою чергу судова колегія зазначає, що допит працівників та фактична перевірка проводилась без участі ФОП ОСОБА_1 чи його уповноваженої особи ОСОБА_6 , що прямо суперечить вимогам Порядку № 823.

При цьому вказане порушення процедури проведення перевірки є досить суттєвим та впливає на право особи вирішити питання про допуск до проведення перевірки, бути присутньою при її проведенні, надавати пояснення, зауваження, т. інше.

Відповідні висновки щодо обов`язковості присутності суб`єкта господарювання чи уповноваженої особи під час інспекційного відвідування містяться в постанові Верховного Суду від 29.10.2021 року у справі 824/203/19-а.

Крім того, як вже зазначалось, на час виникнення спірних правовідносин основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю були врегульовані Порядком № 823.

При цьому в Акті №ОД1411/1583/АВ від 10.12.2020 року зазначено, що інспекційне відвідування проведено у відповідності до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 26 квітня 2017 року №295.

Посилання на Порядок №295 міститься також в вимозі про надання документів № ОД1324/1583/ПД.

Водночас, судова колегія зазначає, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від 26 квітня 2017 року № 295 визнано нечинною. Одним з мотивів прийняття судового рішення у цій справі було те, що при прийняті спірної постанови Кабінетом Міністрів України не дотримано принципу передбачуваності, що означає послідовність регуляторної діяльності, відповідність її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що в свою чергу дозволяє суб`єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності.

За змістом частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Оскільки, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 826/8917/17 не містить жодних застережень з цього приводу, то Порядок №295 вважається таким, що втратив чинність з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто 14.05.2019 року та не міг бути застосований відповідачем при проведенні інспекційного відвідування 27.11.2020 року.

Крім того, судова колегія зауважує, що під час інспекційного відвідування інспекторами праці було встановлено 11 осіб, які здійснювали роботу в інтересах позивача. Серед них особа 1- ОСОБА_3 , особа 3- ОСОБА_4 , особа 8 ОСОБА_5 , які в подальшому будуть визначені, як особи які виконували обов`язки в інтересах позивача без укладення трудового договору.

Матеріали справи не містять жодних відомостей щодо належного встановлення вказаних осіб інспекторами праці шляхом огляду документів чи встановлення їх осіб за допомогою працівників Національної поліції, право на що передбачено п. 10 Порядку №823.

Апелянт зазначає, що ФОП ОСОБА_1 , не надаючи всіх документів під час інспекційного відвідування, фактично позбавив відповідача можливості вірно встановити та записати працівників, які перебували у закладі.

В свою чергу, судова колегія наголошує, що передумовою відсутності позивача чи його уповноваженої особи під час проведення інспекційного відвідування була протиправна поведінка інспекторів праці на етапі пред`явлення направлень та посвідчень не уповноваженій на те особі.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що встановлені порушення заперечують законність проведеного інспекційного відвідування та прийнятої за його наслідком постанови про накладення штрафу.

Інші наведені апелянтом доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо порушення процедури проведення інспекційного відвідування.

В свою чергу, суд першої інстанції при правильному встановлені обставин справи допустив не вірне застосування норм матеріального права, оскільки керувався нормами Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 26 квітня 2017 року №295, який втратив чинність 14.05.2019 року та Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V, який відповідно до абз. 2 п. 1 порядку Порядку №823 не застосовується для регулювання заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин.

Відповідно до ст.242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, однак прийняв правильне за своєю суттю рішення, тому за приписами п.4 ч.1 ст.317 КАС України суд апеляційної інстанції змінює судове рішення суду першої інстанції в його мотивувальній частині.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.