Справа № 580/1108/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Паламар П.Г.
суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Справа № 580/1108/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Грибан І.О., Губської Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України

в Черкаській області

про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії управління Державної міграційної служби України в Черкаській області щодо відмови громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_1 у прийняті документів для обміну посвідки на тимчасове проживання;

- визнати протиправними дії управління Державної міграційної служби України в Черкаській області щодо вимоги у поданні документів для обміну посвідки на тимчасове проживання, які не визначені законодавством для видачі посвідки на тимчасове проживання, а саме довідки про реєстрацію місця проживання;

- стягнути 1000,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року адміністративний позов було задоволено частково: визнано протиправними дії управління Державної міграційної служби України в Черкаській області щодо відмови громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_1 у прийняті документів для обміну посвідки на тимчасове проживання.

В задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Крім того, зазначеним судовим рішенням стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань управління Державної міграційної служби України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454,00 грн.

Ухвалюючи таке рішення в частині відмови у стягненні заявленої Позивачем моральної шкоди, суд зазначив, що Позивачем до суду не надано жодних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру (завдання моральної шкоди), а також доводять причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходив з того, що Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн за дві позовні вимоги, тож оскільки судом задоволено лише одну з цих вимог, то судовий збір підлягає відшкодуванню Позивачу в розмірі 454,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині правничої допомоги, суд звернув увагу на те, що позов підписано та подано до суду безпосередньо самим Позивачем, яким також засвідчено всі додатки до його позовної заяви та не вказано про наявність у нього представника.

При цьому, суд зазначив, що ця справа є справою незначної складності і з наданих Позивачем документів не вбачається, які саме послуги надавалися йому адвокатом.

Разом з тим, суд вказав, що надана Позивачем довідка на є належним доказом оплати послуг адвоката, оскільки в цьому випадку при здійснені розрахунків у готівці має видаватися товарний чек.

Не погоджуючись з таким додатковим рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та в частині розподілу судових витрат, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цих частинах та ухвалити постанову, якою відповідні вимоги задовольнити, а саме стягнути на користь Позивача моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн та понесені ним судові витрати, включаючи судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог Позивач зазначає, що внаслідок незаконних дій Відповідача він перебував у психологічному напруженні, відчував негативні емоції та розчарування, був змушений витрачати свій час на переїзди та прокидатися серед ночі, що завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у 1000,00 грн.

Також Апелянт зазначає, що видана адвокатом довідка є належним підтвердженням понесених ним витрат на правничу допомогу; наполягає на тому, що заявлена ним сума витрат на правничу допомогу дійсно була ним понесена та підтверджується відповідними доказами і що позовну заяву було складено адвокатом, а висновки суду засновуються на припущеннях.

Крім того, Апелянт вказує, що судовий збір ним було сплачено за одну вимогу немайнового характеру, яка є основною та задоволена судом.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно та неправильно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, стверджуючи про безпідставність доводів апелянта і зазначаючи, що ним не надано доказів заподіяння йому моральних страждань, а також вважаючи, що суд правильно розподіли судові витрати.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021 було відкладено судовий розгляд для належного повідомлення Позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, перегляд рішення суду першої інстанції у рамках цього апеляційного провадження здійснюється лише в частині щодо відмови у стягненні моральної шкоди, витрат на правничу допомогу та в частині розподілу витрат на сплату судового збору.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 документований посвідкою на тимчасове проживання від 27.11.2019 № НОМЕР_1 , строком дії до 25.11.2020 року.

17.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до УДМС у Черкаській області з метою обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні, однак позивачу головним спеціалістом сектору централізованого оформлення документів для іноземців та осіб без громадянства відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України в Черкаській області відмовлено у прийнятті документів, оскільки довідка про реєстрацію місця проживання датується 2018 роком та роз`яснено, що інформація, що міститься в довідці є неактуальною, у зв`язку з чим позивачу було запропоновано надати оновлену довідку з актуальною інформацією щодо зареєстрованого його місця проживання.

17.11.2020 позивач письмово звернувся з заявою щодо надання рішення про відмову у прийнятті документів, оскільки 17.11.2020 документи на обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні були подані в повному обсязі.

27.11.2020 управлінням Державної міграційної служби України в Черкаській області листом № Х-122/6/7101-20/7101.3/7979-20 письмово повідомлено про відмову у прийнятті від позивача 17.11.2020 документів на обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні в наслідок неактуальності інформації щодо зареєстрованого місця проживання.

Вважаючи, що таке рішення про відмову є протиправним, позивач звернувся до суду.

Адміністративний позов, засвідчення копій додатків, а також направлення позову здійснювалося особисто позивачем, про що свідчить його підпис, а на конверті поштова адреса. При цьому, в позовній заяви на виконання припису ст. 160 КАС України не зазначено про наявність представника, що є обов`язковою умовою при зверненні до суду.

Квитанцією АБ КБ «Приватбанк» від 02.03.2021 №0.0..1 підтверджено сплату судового збору за подання до суду даного позову в сумі 908,00 грн.

Згідно з копією договору, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Яромічем О.В. (свідоцтво №001315 від 01.12.2020), № 1 від 01.12.2020 про надання правничої допомоги, адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу з питань: надання правової інформації і консультування; складання звернень, заяв, скарг; складання процесуальних документів; представництво інтересів клієнта в судах.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що гонорар адвоката визначається додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору.

Згідно з додатковою угодою №1 від 23.03.2021, а саме п. 3 вказано, що вартість послуг адвоката становить 10500,00 грн, які сплачені позивачем, про, що адвокатом надано довідку №5 від 23.03.2021.

В акті приймання - передачі послуг № 1 від 01.12.2020 зазначено, що адвокатом надано наступні послуги: надання консультації - 2 год. (2000,00 грн); складання тексту позовної заяви до її формування - 3 год. (3000,00 грн), організація направлення позову до суду - 0,5 год. (500,00 грн); гонорар за позитивно прийняте рішення - (5000,00 грн).

Нормативно-правове обґрунтування.

1. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 Цивільного кодексу України).

У статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

2. Щодо судових витрат.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно з частин третьої та п`ятої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Висновки суду апеляційної інстанції.

1. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що заподіяння особі моральної шкоди входить до предмета доказування у справі і така шкода може бути стягнута судом за наявності відповідних доказів завдання її відповідними діями, бездіяльністю чи рішенням суб`єкта владних повноважень (відповідача). Тобто, повинен простежуватися причинно-наслідковий зв`язок між заявленою позивачем моральною шкодою та конкретними діями іншої сторони.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Позивачем до суду не надано жодних доказів, які б прямо чи опосередковано підтверджували факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру (завдання моральної шкоди) діями Відповідача, а також доказів, які б підтверджували наявність відповідного причинно-наслідкового зв`язку з предметом позову.

Доводи Апелянта про те, що внаслідок незаконних дій Відповідача він перебував у психологічному напруженні, відчував негативні емоції та розчарування, був змушений витрачати свій час на переїзди та прокидатися серед ночі, що завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у 1000,00 грн, не підтверджуються належними і допустимими у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказами.

Крім того, Позивачем не надано доказів правомірності визначенні заявленої ним суми моральної шкоди саме в розмірі 1000,00 грн.

Водночас, відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тому в жодному випадку не може засновуватися на припущеннях.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині щодо відмови у стягненні заявленої Позивачем моральної шкоди з дотриманням норм матеріального і процесуального права та, згідно зі ст. 316 КАС України, у цій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

2. Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

При цьому, законодавцем передбачено можливість вирішення питання щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу шляхом ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення в частині розподілу судових витрат.

Водночас, апеляційний суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позовна заява ОСОБА_1 підписана та подана безпосередньо ним самим, так саме як і засвідчені копій додатків до неї, що також подані суду Позивачем.

При цьому, в позовній заяви на виконання припису ст. 160 КАС України не зазначено про наявність у Позивача представника, що є обов`язковою умовою при зверненні до суду.

Тож, враховуючи зазначене, а також й те, що цей спір розглядався судом першої інстанції у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін та без проведення судових засідань, з наданих Позивачем доказів взагалі не вбачається, які ж саме послуги йому були надані адвокатом Яромічем О.В.

З огляду на викладене, судова колегія відхиляє доводи Апелянта щодо наявності правових підстав для стягнення з Відповідача заявленої ним суми витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, апеляційний суд вважає виваженими твердження Апелянта про те, що документ на підтвердження оплати за правничу допомогу може бути складений у довільній формі. Втім, такі доводи та помилковість відповідних висновків суду першої інстанції не впливають на правильність вирішення заявлених Позивачем вимог у цій частині.

Тому, відповідно до ст. 316 КАС України, рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні на користь Позивача заявленої ним суми витрат на правничу допомогу підлягає залишенню без змін.

3. Щодо розподілу судового збору.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції у цій частині апеляційних вимог, судова колегія установила, що Позивачем при зверненні до суду з цим Позовом було заявлено три позовні вимог, одна з яких є основною, оплачується судовим збором і була задоволена судом, а решта - похідні, за які судовий збір не сплачується.

Тож, з огляду на результат вирішення цієї справи судом першої інстанції та відповідно до ст. 139 КАС України, Позивач набув право на відшкодування всієї суми сплаченого ним судового збору, а саме 908,00 грн.

Отже, вирішуючи питання щодо розподілу судового, суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що відповідно до ст. 317 КАС України, є підставою для скасування рішення суду в цій частині.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року в частині розподілу понесених Позивачем витрат на сплату судового збору - скасувати, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року в частині розподілу понесених ОСОБА_1 витрат на сплату судового збору - скасувати та ухвалити в цій частині постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на сплату судового збору в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) грн.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 16 листопада 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: І.О. Грибан

Л.В. Губська