Справа № 520/10083/21
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 листопада 2021 року № 520/10083/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, 43143704) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги ,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому з урахуванням уточнень просить суд:

1) визнати протиправним нарахування ГУ ДПС у Харківській області боргу з єдиного соціального внеску щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в сумі 29340,74 грн.;

2) визнати нечинною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Харківській області № Ф-8463-57.

3) зобов`язати ГУ ДПС у Харківській області провести відповідні коригування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 .

4) стягнути на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору та 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від № Ф-8463-57 від 10.11.2020 року прийнята контролюючим органом безпідставно та необґрунтовано, відтак підлягає скасуванню у судовому порядку.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вказав, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Позивачем надано відповідь на відзив, у якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

З 02.08.2021р. по 17.09.2021р. суддя Рубан В.В. перебувала у щорічній відпустці, з 20.09.2021р. по 08.10.2021р. на лікарняному.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 27.02.2007 року. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області, використовує загальну систему оподаткування.

З 2011 року позивач підприємницьку діяльність не здійснює. З 22.01.2018р. по 31.12.2020р. працював у Державній установі "Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів "УКРСПОРТЗАБЕЗПЕЧЕННЯ", за весь вказаний період роботодавцем сплачено ЄСВ за позивача у повному розмірі.

26.05.2021 року припинено як фізичну особа - підприємця ОСОБА_1 .

Відповідно до інтегровано картки платника податку ОСОБА_1 станом на 31.10.2020 року за платежем (КБК 71040000) «Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які проводять незалежну професійну діяльність» обліковується заборгованість у сумі 35588,74 грн., який виник в результаті несплати єдиного внеску за період I-IV квартали 2017 року, I-IV квартали 2018 року, -IV квартали 2019 року, -IІІ квартали 2020 року.

Заборгованість зі сплати єдиного внеску виникла внаслідок несплат наступних нарахувань: нарахування ЄВ від 09.02.2018 - 8448,00 гривень (за 2017 рік, 704 х 12 міс);

нараховано від 19.04.2018 терм, сплати - 19.04.2018 - 2 457,8 грн. за (за 1 кв.2018);

нараховано від 19.07.2018 терм, сплати - 19.07.2018 -2 457.18 грн. ( за 2 кв. 2018);

нараховано від 19.10.2018 терм, сплати - 19.10.2018 - 2457.18 грн. (за 3 кв. 2018);

нараховано від 21.01.2019 терм, сплати - 21.01.2019 - 2457.18 грн. (за 4 кв. 2018); нараховано єдиного внеску у сумі 9 828,72 гривень (за 2018 рік).

нараховано від 19.04.2019 терм, сплати - 19.04.2019 - 2754,18 грн. (за 1 кв. 2019);

нараховано від 19.07.2019 терм, сплати - 19.07.2019 - 2 754.18 грн. (за 2 кв. 2019);

нараховано від 21.10.2019 терм, сплати - 21.10.2019 - 2754.18 грн. (за 3 кв. 2019);

нараховано від 20.01.2020 терм, сплати - 20.01.2019 - 2754.18 грн. (за 4 кв. 2019); нараховано єдиного внеску у суми 11016,72 грн. (за 2019 рік);

нараховано від 21.04.2020 терм, сплати 21.04.2020 - 2078,12 грн. (за січень - лютий);

нараховано від 20.07.2020 терм, сплати 20.07.2020 - 1039,06 грн. (за червень 2020)

нараховано від 19.10.2020 терм, сплати 19.10.2020 - 3178.12 грн. (за 3 кв. 2020) нараховано єдиного внеску у сумі 6295,30 гривень (за 2019 рік).

Головним управління ДПС у Харківській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску від 10.11.2020 р., № Ф-8463-57 на суму 35588,74 грн. та направлено на адресу реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) засобами поштовою зв`язку рекомендованим листом № 520 з повідомленням про вручення. Конверт з вимогою та повідомленням про вручення повернувся до ГУ ДПС 13.12.2020 року за закінченням терміну зберігання згідно довідки про причини повернення/досилання.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно зі статтею 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В пунктах 3 і 10 частини першої цієї статті розкрито поняття застрахованої особи як фізичної особи, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок, а страхувальників як роботодавців та інших осіб, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

До платників єдиного внеску включено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої цієї ж статті).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України ''Про оплату праці'', та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI станом на час виникнення спірних відносин, не було врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зважаючи на викладене, можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (до яких відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК відноситься фізична особа-підприємець) саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником) така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення законодавства щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи - підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI був викладений Верховним Судом в постанові від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та в подальшому підтриманий в постанові від 04.12.2019 в адміністративній справі №440/2149/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначалось вище, судом встановлено, що з 22.01.2018 року по 31.12.2020 року ОСОБА_1 працював у Державній установі «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «УКРСПОРТЗАБЕЗПЕЧЕННЯ», згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за весь цей період роботодавцем сплачено ЄСВ за ОСОБА_1 .

З реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що позивач у спірний період часу перебував у трудових правовідносинах та йому нараховувалась заробітна плата та сплачувались страхові внески, нараховані на розмір заробітної плати.

Отже, в розумінні Закону №2464-VI позивач, у вказаний період, є застрахованою особою.

Відтак, з урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано нараховано позивачу суму ЄСВ за період в якому позивач був працевлаштований згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування йому нараховувалась заробітна плата та платився єдиний внесок, отже оскаржувана вимога підлягає скасуванню.

При цьому суд зазначає, що для належного та ефективного захисту прав позивача достатнім буду визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт відповідача - вимогу про сплату боргу.

Отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому завдовленню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управлінні ДПС у Харківській області провести відповідні коригування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

У Порядку ведення органами Державної податкової служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року №422 зазначено, що інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДПС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; інформаційна система органів ДПС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Порядку № 422 з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДПС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів за напрямами: відповідність форм відкритих ІКП затвердженому переліку форм ІКП; відповідність відкритої ІКП за видами бюджетів та платежів як для юридичних, так і для фізичних осіб відповідно до затвердженого переліку форм ІКП; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДПС (крім платежів, які контролюються органами ДПС в частині актів перевірок); наявність відкритої ІКП за платником, який знятий з обліку в органі ДФС; наявність у платника, якого виключено з реєстру платників певного податку, відкритої ІКП без ознаки "платник відсутній в реєстрі"; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом "Платежі до з`ясування"; одночасна наявність показника переплати та невиділеного (незафіксованого) податкового боргу з грошового зобов`язання (заборгованості (без пені)) в ІКП; від`ємне значення переплати та/або боргу (заборгованості) в ІКП.

Пунктом 2 розділу 2 Порядку № 422 встановлено, що розбіжності не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДПС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом "Платежі до з`ясування". Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом "Платежі до з`ясування" здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу ІІІ цього Порядку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа №825/999/17) та від 26 лютого 2019 року (справа №805/4374/15-а).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат, з урахуванням часткового задоволення позову, провести відповідно до положення ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8463-57, від 10.11.2020 р. Головного Управління ДПС у Харківській області про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 35588,74 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 ( дев`ятсот вісім) грн.00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.