Справа № 200/10182/21
Суддя: Черникова А.О.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 р. Справа№200/10182/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Черникової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, щодо відмови у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - протиправними;

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити пенсію за віком відповідно до ст. ст. 24, 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від дати прийняття заяви про призначення пенсії за віком, а саме з 15 листопада 2019 року, з урахуванням неврахованого періоду роботи в ЗАТ Іноваційно-промислова компанія «Віадук» м. Маріуполь в період з 02.11.1992 р. по 24.11.1993 р., а також роботи у Відкритому акціонерному товаристві «Маріупольське спеціальне конструкторсько-технологічне бюро з автоматизації зварювальних процесів» з 01.05.1998 р. по 08.02.1999 р.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 15 листопада 2019 року вона звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, у призначенні пенсії їй було відмовлено у зв`язку з незарахуванням до загального страхового стажу період роботи у ЗАТ Іноваційно - промисловій компанії «Віадук» у зв`язку з тим, що у запису за № 9 трудової книжки від 01.09.1977 р., замість наказу про прийом на роботу зазначено трудову угоду за №76 від 02.11.1992 р., яку вона не мала можливості надати. Окрім того, зазначає, що інформація про її звільнення ВАТ «Маріупольське спеціальне конструкторське - технологічне бюро з автоматизації зварювальних процесів» є у відповідача. Вважає рішення відповідача необґрунтованим та таким, що порушує гарантоване Конституцією України право на соціальний захист. У зв`язку з чим, звернулась до суду із даним позовом (а. с. 1-3).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року позовна заява залишена без руху, позивачу встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали шляхом надання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із відповідними доказами в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку; належного документа про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову вимоги немайнового характеру в розмірі 908,00 грн. або доказів, що підтверджують неможливість такої сплати позивачем (довідка про доходи за весь 2020 рік, копію трудової книжки - аркуші 14-15, довідка з центру зайнятості станом на серпень 2021 рік, тощо); доказів, що підтверджують отримання рішення про відмову в призначенні пенсії у вересні 2020 року; доказів, що підтверджують надання разом із заявою про призначення пенсії свідоцтва про припинення підприємницької діяльності; копії позовної заяви з усіма додатками засвідчених належним чином для направлення відповідачу (а. с. 20-22).

09 вересня 2021 року позивачем на виконання ухвали суду від 11 серпня 2021 року подана заява на усунення недоліків (а. с. 28-40).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Позивачу поновлений строк звернення до суду (а. с. 41-43).

08 жовтня 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач звернулась до Управління 15 листопада 2019 року із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2019 р. по 31.12.2019 р. - не менше 26 років.

При призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Управлінням не було враховано до загального страхового стажу період роботи у ЗАТ Іноваційно - промисловій компанії «Віадук», у зв`язку з тим, що запис за № 9 трудової книжки від 01.09.1977 р. не містить запису наказу про прийом на роботу, а лише зазначено трудову угоду за № 76 від 02.11.1992 р., яку позивачем не надано, що є порушенням п. 2.26 розділу II Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20.06.1974 р. №162 (в редакції постанови Госкомтруда СРСР від 2 серпня 1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державного комітету СРСР по труду та соціальним питанням від 19 жовтня 1990 р. №412).

Отже, при розрахунку стажу позивача, загальний страховий стаж ОСОБА_1 за наданими документами склав 24 роки 17 днів, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 26 Закону №1058. У зв`язку з чим, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Окрім того, відповідач наполягає на застосуванні статті 122 КАС України, оскільки позивач була обізнана про те, що з листопада 2019 року їй відмовили у призначенні пенсії. На підставі чого, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а. с. 83-85).

Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року здійснена заміна відповідача на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З 08 листопада 2021 року по 15 листопада 2021 року суддя Черникова А.О. знаходилась на лікарняному.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , який видано Центральним РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області 20 серпня 2016 року, РНОКПП НОМЕР_1 (а. с. 4).

15 листопада 2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою № 8417 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (а. с. 75-76).

Відповідачем за результатами розгляду заяви було прийнято рішення № 291 від 22 листопада 2019 року, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії та не зарахований період роботи до загального страхового стажу у ЗАТ Іноваційно - промисловій компанії «Віадук», у зв`язку з тим, що у запису № 9 трудової книжки від 01.09.1977 р., замість наказу про прийом на роботу, зазначена трудова угода за № 76 від 02.11.1992 р., яку заявником надано не було, що є порушенням п. 2.26 розділу II Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20.06.1974 р. №162 ( в редакції постанови Госкомтруда СРСР від 2 серпня 1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державного комітету СРСР по труду та соціальним питанням від 19 жовтня 1990 р. №412). Загальний стаж позивача склав 24 роки 17 днів, у зв`язку з чим, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а. с. 9).

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач у лютому 2021 року зверталась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року позовна заява була повернута павичеві у зв`язку з не усуненням недоліків (а. с. 15).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року позивачу визнані поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду із даним позовом та поновлений строк звернення до суду (а. с. 41-43).

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 - IV (далі по тексту-Закон № 1058 - IV), Постановою Кабінетом Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі по тексту - Порядок № 637).

Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно частини І статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: З 1 січня 2019 року по 31.12.2019 року - не менше 26 років.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 р.), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 р. № 412), (надалі - Інструкція № 162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції №162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою КМ України № 637 від 12.08.1993 р. передбачено що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Відповідач в обґрунтування відмови у призначенні позивачу пенсії за віком у своєму рішенні про відмову у призначенні пенсії позивачу посилається на відсутність загального трудового стажу у позивача у ЗАТ Іноваційно - промисловій компанії «Віадук» за період з 02 листопада 1992 року по 31 березня 1994 року.

З копії трудової книжки позивача Серії НОМЕР_3 , виданої 01 вересня 1977 року вбачається наступне:

- запис № 9 від 02 листопада 1992 року позивач прийнята до на посаду заступника начальника відділу ЗАТ Іноваційно - промислової компанії «Віадук» м. Маріуполь (підстава: Трудова угода № 76 від 02.11.1993 р.);

- запис № 10 від 01 серпня 1993 року позивач переведена на посаду завідуючий виробництвом КО-2 (підстава: Розпорядження № 9 від 18.08.1993 р.);

- запис № 11 від 24 листопада 1993 року позивач переведена у соціальний відділ НФЦ завідуючий виробництвом (підстава: Наказ № 72-к від 22.11.1993 р.);

- запис № 12 від 31 березня 1993 року позивач звільнена за переведенням відповідно до статті 36 пункту 5 КЗпП України (підстава: наказ №22-к від 31.03.1993 р.) (а. с. 5-6).

Суд зазначає, що зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назви підприємств та періоди роботи.

Крім того, позивачем на підтвердження трудового стажу в Іноваційно - промисловій компанії «Віадук» м. Маріуполь надана довідка ЗАТ «Центр інтелектуальних технологій АПК» м. Київ, яке є наступником прав та обов`язків ЗАТ Іноваційно -промислової компанії «Віадук», в якій зазначено, що позивач працювала в ЗАТ Іноваційно - промисловій компанії «Віадук» м. Маріуполя в період з 02.11.1992 р. (наказ № 81-к від 02.11.1992 р.) по 24.11.1993 р. (наказ 72-к від 22.11.1993 р.) (а. с. 7).

Також позивачем надана копія довідки про заробітну плату за вихідним № 1-2 від 20 травня 2019 року, для обчислення пенсії, яка видана ЗАТ «Центр інтелектуальних технологій АПК» за період з листопада 1992 року по березень 1994 року включно (а. с. 8).

Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, а також з урахуванням вищезазначених документів, суд приходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 02 листопада 1992 року по 31 березня 1994 року на ЗАТ Іноваційно - промислова компанія «Віадук», оскільки трудова книжка позивача містить необхідні записи про період роботи.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати період роботи позивача у Відкритому акціонерному товаристві «Маріупольське спеціальне конструкторсько-технологічне бюро з автоматизації зварювальних процесів» з 01.05.1998 р. по 08.02.1999 р., суд зазначає наступне.

З копії трудової книжки позивача Серії НОМЕР_3 , яка видана 01 вересня 1977 року вбачається, що:

- за записом № 15 від 01 травня 1998 року позивач прийнята до ВАТ МСКТБ «Автосварка» в торговий відділ № 2 на посаду завідуючої магазином (підстава: наказ № 27-к від 05.05.1998 р.;

- за записом № 16 від 08 лютого 1998 року позивач звільнена за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України (підстава: наказ № 07-к від 11.02.1998 р. (а. с. 6).

Отже, в трудовій книжці дата прийняття на посаду зазначена пізніше, чим дата її звільнення.

В позовній заяві позивач зазначає, що у відповідача є інформація, яка підтверджена тим, що позивач була звільнена у лютому 1999 року. Проте, яка саме інформація, в позові не зазначає (а. с. 1 - зворотній бік).

З представлених пояснень відповідача, які надійшли до суду 26 жовтня 2021 року, відповідач зазначає, що записи № 15 та № 16 у трудовій книжці позивача не відповідають нормам Інструкції про порядок ведення трудових книжок підприємств, а тому вищезазначений спірний період роботи у ВАТ МСКТБ «Автосварка» позивачу до загального страхового стажу не врахований (а. с. 87-88).

Суд зазначає, що з представлених відповідачем матеріалів копій пенсійної справи позивача, відсутні будь-які документи на підтвердження стажу позивача за період роботи у ВАТ МСКТБ «Автосварка».

Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, а інших доказів щодо періоду роботи позивача за вищевказаний період сторонами суду не надані, суд не вбачає підстав для задоволення в цій частині позовних вимог.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 4.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2. Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, відповідно до статті 101 Закону № 1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається великий обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Проте, відповідачем такі дії не здійснювались.

Щодо позовних вимог позивача про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 р. (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частиною 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 291 від 22 листопада 2019 року про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 15 листопада 2019 року про призначення пенсії за віком з урахуванням періоду роботи в ЗАТ Іноваційно-промислова компанія «Віадук» м. Маріуполь з 02 листопада 1992 року по 31 березня 1994 року та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням встановлених обставин, наданих сторонами документів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем при пред`явленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 454,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах адміністративної справи квитанцією № 40 від 08 вересня 2021 року (а. с. 33).

Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 454,00 грн. (а. с. 42-43).

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно положень статті 139 КАС України судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме, на користь державного бюджету належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 454, 00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 5- 9, 12, 15, 18, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 263, 295, 297, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 291 від 22 листопада 2019 року про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) повторно розглянути заяву повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 листопада 2019 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням періоду роботи в ЗАТ Іноваційно-промислова компанія «Віадук» м. Маріуполь з 02 листопада 1992 року по 31 березня 1994 року та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 17 листопада 2021 року.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.О.Черникова