Справа № 320/4560/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Головенко О.Д.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Справа № 320/4560/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

представника позивача Клименка Т.В.,

представника відповідача Мірошниченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

«ЖЕНГІМАС Україна»

до Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕНГІМАС Україна» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - Відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 19.11.2019, просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 15.04.2019 № в частині щодо операцій з придбання будівельних матеріалів у сумі податку на додану вартість 792 406,24 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року адміністративний позов було задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення в, суд першої інстанції виходив з того, що товарність спірних операцій позивача з придбання будівельних матеріалів підтверджується відповідними первинними документами, що відповідають вимогам законодавства.

При цьому, суд зазначив, що відповідні будівельні матеріали були поставлені на баланс позивача та використані ним у власній господарській діяльності, зокрема для будівництва п`яти об`єктів нерухомості, два з яких введено в експлуатацію.

Разом з тим, суд звернув увагу на безпідставність посилань відповідача на лист Іванківської селищної ради від 27.02.2019 № 02-31-91, який було направлено на запит контролюючого органу про те, що позивачу не надавалось дозволу на будівництво, та зазначає відповідні об`єкти, на які позивачем використовуються придбані будівельні матеріали, наразі не передбачають отримання спеціальних дозволів від селищної ради.

Крім того суд зазначив, що наявні на балансі товариства будівельні матеріали не обмежують платника у часі щодо його використання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову, наполягаючи на безтоварності спірних операцій позивача, посилаючись на те, що позивач та його контрагенти на мають технічної спроможності та штату працівників для здійснення відповідних операцій.

При цьому, з приводу використання позивачем будівельних матеріалів у його господарській діяльності, апелянт посилається на порушення ним вимог законодавства в галузі містобудівної діяльності, а також здійснення нецільового використання землі.

Крім того, апелянт вказує, що з цього приводу він звернувся до Іванківської селищної ради, якою було повідомлено у позивача відсутній дозвіл на будівництво будівель і що він не має будівельного паспорту.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно та неправильно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, позивач зазначає, що податковим органом 08.12.2020 було здійснено відшкодування ТОВ «Женгімас Україна» податкового кредиту по операціям, які відповідачем оскаржуються в апеляції у цій справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, ТОВ «ЖЕНГІМАС Україна» () є юридичною особою та платником податку на додану вартість.

До видів діяльності позивача входить: код КВЕД 16.10 лісопильне та стругальне виробництво (основний); код КВЕД 16.21 виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону; код КВЕД 16.22 виробництво щитового паркету; код КВЕД 16.23 виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; код КВЕД 16.24 Виробництво дерев`яної тари; код КВЕД 16.29 виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; код КВЕД 22.22 виробництво тари з пластмас; код КВЕД 46.13 діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; код КВЕД 46.49 оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; код КВЕД 96.09 надання інших індивідуальних послуг, н. в. і. у.; код КВЕД 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; код КВЕД 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; код КВЕД 46.76 оптова торгівля іншими проміжними продуктами; код КВЕД 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; код КВЕД 47.52 роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; код КВЕД 47.59 роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах; код КВЕД 47.78 роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; код КВЕД 38.32 відновлення відсортованих відходів.

У період з серпня по грудень 2018 року ТОВ «ЖЕНГІМАС Україна» задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість по операціях з придбання будівельних матеріалів, послуг, робіт, що не відносяться до господарської діяльності на загальну суму податку на додану вартість 792 406,62 грн.

За вказаний період на адресу позивача, постачальниками, а саме: ТОВ «Рута», ТОВ «Спецтехсервіс», ТОВ «Епіцентр», ПП «Будіндустрія», ТОВ «Орієнтир - Буделемент», ТОВ «Кельма», ТОВ «Виробнича Компанія Галактик», ТОВ «Серіон», ТОВ «Юнігран», ТОВ «Стандарт - Буд», ТОВ «Зартмент», ТОВ «Торговий дім «Катех», ДП «Капро - Київ», ТОВ «АВК Пром», ТОВ «Глассо», ТОВ «Інвестолл», ТОВ «Автобудкомплекс-К», ТОВ «Нано груп Україна», ТОВ «Пакпрінт», ТОВ «Армадіс» було постановлено товаро - матеріальні цінності, у вигляді будівельних матеріалів (арматура, бетон, щебінь, блоки, віконний блок з дверми, клей, металоцерепиця тощо).

Вказаними постачальниками було оформлено податкові накладні за серпень - грудень 2018 року на загальну суму 4 754 439,64 грн, з яких включено до складу податкового кредиту у серпні - грудні 2018 року на суму податку на додану вартість 792 406,62 грн.

При цьому, позивачем здійснювалося будівництво наступних об`єктів:

- «об`єкт № 1» - бетонування верхнього шару ґрунту, щоб забезпечити можливість заїзду на територію транспорту для розвантаження сировини, відповідно до Локального кошторису матеріалів № 2 від 19.09.2017, на загальну суму - 3 173 278 грн 33 коп. (обсяг операції за ставкою 20% ПДВ);

- «об`єкт № 2» - організація умов сушіння лісоматеріалу, відповідно до локального кошторису матеріалів № 4 від 19.09.2017, на загальну суму - 1 768 779 грн 66 коп. (обсяг операції за ставкою 20% ПДВ);

- «об`єкт № 3» - облаштування на виробництві відповідного приміщення для проведення ділових зустрічей, а також покращення умов праці працівників, відповідно до Локального кошторису матеріалів №3 від 19.09.2017р., на загальну суму - 1 271 229 грн 22 коп. (обсяг операції за ставкою 20% ПДВ);

- «об`єкт № 4» - спорудження навісів, які мають захищати обладнання та сировину, які використовуються у господарській діяльності, від впливу навколишнього середовища, відповідно до Локального кошторису матеріалів № 5 від 19.09.2019, на загальну суму - 322 575 грн 13 коп. (обсяг операції за ставкою 20% ПДВ);

- «об`єкт № 5» - підготування умов для пакування тирси, відповідно до локального кошторису матеріалів № 1 від 19.09.2017, на загальну суму - 189 666 грн 66 коп. (обсяг операції за ставкою 20% ПДВ).

На підтвердження зазначеного, позивачем було подано договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,7761 га, кадастровий номер :01:028:0025, цільове призначення - для розміщення основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: Київська область, Іванківський район, селище Іванків, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності локальними кошторисами, оборотно - сальдовою відомістю рахунку, а також фотознімки території підприємства, тобто об`єктів проведення будівництва.

Станом на 29.11.2019, позивачем було збудовано та введено в експлуатацію наступні об`єкти:

- об`єкт № 1 - збудовано та введено в експлуатацію на підставі наказу № 1-ОБ від 30.01.2019;

- об`єкт № 2 - збудовано та введено в експлуатацію на підставі наказу № 2-ОБ від 27.02.2019.

Також залишок будівельних матеріалів відповідно до локального кошторису матеріалів № 3 від 19.09.2017, № 5 від 19.09.2019 та № 1 від 19.09.2017 на даний момент задіяні в будівництві об`єкту № 3, об`єкту № 4 та об`єкту № 5.

На підставі наказу ГУ ДФС у Київській області від 19.02.2019 № 344, на підставі направлення від 19.02.2019 № 487, 488 та на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) було проведено документальну позапланову виїзну перевірку достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕНГІМАС Україна» за грудень 2018 року.

За результатами проведеної перевірки податковим органом складено акт від 12.03.2019 № 201/10-36-12-02/39738233 про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕНГІМАС Україна» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточному рахунку платника податку за грудень 2018 року.

У вказаному акті перевірки Головним управління ДФС у Київській області встановлено наступні порушення, а саме:

1) п.п.14.1.36, п.п. 14.1.181, п. 14.1 ст. 14, п.п. 20.1. п. 20.1 ст. 20 п. 198.5 ст. 198, п. 200.4, п. 200.1 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого:

- відмовлено суму бюджетного відшкодування, заявленого на рахунок платника у банку на суму податку на додану вартість - 494 977,00 грн;

- завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 492 037, грн.

02.04.2019 TOB «ЖЕНГІМАС Україна», керуючись нормами ПК України, подало заперечення на акт перевірки.

Листом від 11.04.2019 податковий орган повідомив позивача, що скасовує висновки акта перевірки щодо порушення ТОВ «ЖЕНГІМАС Україна» п. 200.1, 200.4 ст. 200, у результаті чого відмовлено суму бюджетного відшкодування, заявленого на рахунок платника у банку на суму податку на додану вартість - 494 977,00 грн та залишає у наступній редакції висновки щодо порушення п.п. 14.1.36, п.14.1 ст. 14, п. 198.5 ст. 198, п. 200.4, п. 200.1 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 822 072,00 грн.

Також позивачем було отримано спірне податкове повідомлення - рішення від 15.04.2019 № на суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 822 072,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач 26.04.2019 подав скаргу до Державної фіскальної служби України.

20.06.2019 ДФС України прийнято рішення вих. № 28224/6199-99-11-04-02-25, за результатами якого скаргу задоволено частково, а саме скасовано податкове повідомлення - рішення від 15.04.2019 № в частині взаємовідносин з ТОВ «МІЛЄ», а в іншій частині спірне рішення залишено без змін.

Позивач, вважаючи таке податкове повідомлення-рішення в частині щодо операцій з придбання будівельних матеріалів у сумі податку на додану вартість 792 406,24 грн протиправним, а свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV), Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 № 1204 (далі - Порядок № 1204).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1-198.3, 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У ч. 1, 2 ст. 9 Закону №996-XIV закріплено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що для встановлення правомірності визначення платником податків його податкових зобов`язань з ПДВ, а також формування ним відповідного від`ємного значення, належить з`ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення господарських операцій, господарську мету укладання відповідних договорів та економічний результат їх вчинення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідні операції підтверджуються належними первинними документами, а будівельні матеріали, які були придбані позивачем у межах господарських операцій, що відповідач ставить під сумнів, станом на час виникнення спірних правовідносин використовуються ним для здійснення його господарської діяльності, а саме для виконання відповідних будівельних робіт (бетонування верхнього шару ґрунту, організація умов для сушіння лісоматеріалу, облаштування на виробництві приміщення для ділових зустрічей, спорудження навісів, підготування умов для паркування тирси).

Доводи апелянта щодо безтоварності спірних операцій позивача, а також, що позивач та його контрагенти на мають технічної спроможності та штату працівників для здійснення відповідних операцій, судова колегія відхиляє, оскільки ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідних доказів надано не було.

Крім того, колегія суддів зазначає, що господарська діяльність здійснюється підприємством на власний розсуд, що передбачає можливість залучення третіх осіб для виконання відповідних робіт.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується наявність у позивача технічної спроможності для виконання відповідних робіт, в яких ним були використані спірні будівельні матеріали. Зокрема, апеляційний суд відзначає, що на підтвердження відповідної технічної спроможності позивачем було подано суду договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,7761 га, кадастровий номер :01:028:0025, цільове призначення - для розміщення основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: Київська область, Іванківський район, селище Іванків, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності локальними кошторисами, оборотно - сальдовою відомістю рахунку, а також фотознімки території підприємства, тобто об`єктів проведення будівництва

При цьому, з приводу використання позивачем будівельних матеріалів у його господарській діяльності, апелянт посилається на порушення ним вимог законодавства в галузі містобудівної діяльності, а також здійснення нецільового використання землі, але колегія суддів зазначає, що предметом цієї справи є податкове повідомлення-рішення про нарахування податкових зобов`язань, а не рішення органу архітектурно-будівельного контролю.

Разом з тим, апеляційний суд вказує, що до повноважень податкових органів належить саме здійснення контролю за повнотою та правильністю нарахування і сплати суб`єктами господарювання податкових платежів, а не здійснення перевірки щодо дотримання вимог містобудівного законодавства.

Тож, доводи апелянта про те, що він звернувся до Іванківської селищної ради, якою було повідомлено у позивача відсутній дозвіл на будівництво будівель і що він не має будівельного паспорту, судова колегія відхиляє як необґрунтовані.

Отже, спірні операції підтверджуються відповідними первинними документами і апелянтом не доведено, що між позивачем та його контрагентами мали місце злагоджені узгоджені дії, спрямовані на формальне оформлення господарських операцій без їх фактичного вчинення для отримання податкових вигід.

Разом з тим, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 816/809/17, від 13.03.2018 по справі № 814/3520/13-а, а також є сталою у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі ««Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 (2009 рік, заява № 3991/03) Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Також апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним

У рішеннях від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», від 10 березня 2010 року у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» ЄСПЛ наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Отже, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було доведено правомірності винесення спірного податкового повідомлення-рішення форми «В4» від 15.04.2019 № в частині щодо операцій з придбання будівельних матеріалів у сумі податку на додану вартість 792 406,24 грн.

Крім того, під час апеляційного провадження представник апелянта стверджував, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення, відповідно до ст. 60 ПК України, вважається відкликаним.

Аналізуючи такі доводи судова колегія зазначає, що відповідно ст. 60 ПК України та розділу V Порядку № 1204, у разі скасування контролюючим органом раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення таке рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків нового рішення.

Разом з тим, апелянтом не надано суду доказів, які б підтверджували прийняття ним нового податкового повідомлення-рішення після скасування повідомлення-рішення форми «В4» від 15.04.2019 № в частині взаємовідносин позивача з ТОВ «МІЛЄ».

Крім того, податковим законодавством, зокрема ст. 60 ПК України та Порядком № 1204, не передбачено правових наслідків для платника у разі скасування раніше винесеного йому ППР в частині нарахування зобов`язань по конкретним операціям та залишення такого ППР без змін в іншій частині.

Водночас, пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України регламентовано презумпцію правомірності рішень платника податку, відповідно до якої у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, відповідне рішення приймається на користь платника.

Колегія суддів також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішення від 07.07.2011 по справі «Сєрков проти України» відповідно до стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, відсилає до якості законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (також рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], заява № 33202/96, п. 109, ECHR 2000-I).

Коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються враховуючи зміни у повсякденній практиці (див. рішення у справі «Горжелік та інші проти Польщі» (Gorzelik and Others v. Poland) [ВП], заява № 44158/98, п. 65, від 17 лютого 2004 року).

У цьому зв`язку не можна недооцінювати завдання вищих судів у забезпеченні уніфікованого та єдиного застосування права (див, mutatis mutandis, рішення у справах «Тудор Тудор проти Румунії» (Tudor Tudor v. Romania), заява № 21911/03, пункти 29- 30, від 24 березня 2009 року та «Стефаніка та інші проти Румунії» (Єtefгnicг and Others v. Romania), заява № 38155/02, пункти 36- 37, від 2 листопада 2010 року). Неспроможність вищого суду впоратись із цим завданням може призвести до наслідків, несумісних, inter alia, з вимогами статті 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі «Падурару проти Румунії» (Pгduraru v. Romania), заява № 63252/00, пункти 98- 99, ECHR 2005 XII (витяги)).

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія відхиляє як безпідставні та не доведені твердження представника апелянта про те, що оскаржуване позивачем ППР є відкликаним.

Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, судова колегія також зазначає, що постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності та протиправності винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення форми «В4» від 15.04.2019 № в частині щодо операцій з придбання будівельних матеріалів у сумі податку на додану вартість 792 406,24 грн.

Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 листопада 2020 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк