Справа № 640/982/21
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/982/21 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Національної служби охорони здоров`я України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної служби охорони здоров`я України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національної служби охорони здоров`я України, у якому просила:

- визнати незаконним і скасувати наказ Національної служби здоров`я України від 23.06.2020 №152 про скасування надбавки головному спеціалісту відділу будівництва та нерухомості управління адміністративного департаменту ОСОБА_1 ;

- визнати незаконним і скасувати наказ Національної служби здоров`я України від 25.06.2020 №189-к про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу будівництва та нерухомості управління адміністративного департаменту;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу будівництва та нерухомості управління адміністративного департаменту Національної служби охорони здоров`я України з 07.07.2020;

- відповідно до частини сьомої статті 235 КЗпП України та пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу будівництва та нерухомості управління адміністративного департаменту Національної служби охорони здоров`я України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано наказ Національної служби здоров`я України від 23.06.2020 №152 про скасування надбавки головному спеціалісту відділу будівництва та нерухомості управління адміністративного департаменту ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідач необґрунтовано позбавив її надбавки за інтенсивність праці, оскільки дійсною причиною її скасування слугувало упереджене ставлення керівництва до неї, зокрема, у зв`язку з не підписанням актів виконаних будівельних робіт, складених з порушенням ціноутворення будівництва чи невідповідності до СТУ Б Д.1.1-1:2013. У подальшому через ті ж причини позивачка була змушена під тиском написати заяву про звільнення з роботи. Видання відповідачем протиправних наказів призвело до порушення права позивачки на працю та відповідний рівень її оплати.

Також, не погоджуючись з судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що виплата надбавки за інтенсивність праці не є безумовною та не може пов`язуватися лише із фактом перебування на посаді державної служби в державному органі та залежить від ефективності виконання посадових обов`язків. Відтак, у разі неналежного виконання посадових обов`язків надбавка скасовується або її розмір зменшується. Беручи до уваги викладене у зв`язку з неналежним виконанням позивачкою посадових обов`язків їй обґрунтовано скасовано вищевказану надбавку. Також відповідач зауважив, що доводи позивачки про здійснення щодо неї психологічного тиску не відповідають дійсності та не доведені.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Національної служби охорони здоров`я України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2021 р. та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та зазначає про безпідставність доводів, викладених відповідачем в апеляційній скарзі.

Відзив на апеляційну скаргу позивача від Національної служби охорони здоров`я України до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 19.06.2019 проходила державну службу на посаді головного спеціаліста відділу будівництва та нерухомості господарського управління адміністративного департаменту Національної служби здоров`я України.

Наказом Національної служби здоров`я України від 29.01.2020 №15 головному спеціалісту відділу будівництва та нерухомості господарського управління Адміністративного департаменту ОСОБА_1 встановлено надбавку за інтенсивність праці в розмірі 25- відсотків посадового окладу з 01.01.2020.

Наказом Національної служби здоров`я України від 23.06.2020 №152 «Про скасування надбавки» з 23.06.2020 скасовано надбавку за інтенсивність праці, встановлену ОСОБА_1 відповідно до наказу від 29.01.2020 №15. Підставою для прийняття цього наказу стало подання директора Адміністративного департаменту щодо невиконання позивачкою обсягів робіт, постійним порушеннями терміновості та якості виконання робіт. З указаним наказом позивачка ознайомлена 24.06.2020, що підтверджується аркушем ознайомлення із цим наказом.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 23.06.2020 про надання основної щорічної відпустки наказом Національної служби здоров`я України від 23.06.2020 №159-в їй надано основну щорічну відпустку тривалістю 8 календарних днів з 30.06.2020 по 07.07.2020.

За заявою позивачки від 23.06.2020 відповідно до наказу Національної служби здоров`я України від 26.06.2020 №158 їй надано матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати.

25.06.2020 ОСОБА_1 подала заяву про звільнення за взаємною домовленістю відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу», у якій зазначала, що у період з 30.06.2020 по 07.07.2020 перебуватиме у щорічній основній відпустці, тому днем звільнення просила вважати останній день відпустки. Наказом Національної служби здоров`я України від 25.06.2020 №189-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку звільнено з посади головного спеціаліста відділу будівництва та нерухомості господарського управління адміністративного департаменту 07.07.2020 за взаємною домовленістю сторін з припиненням державної служби.

Наразі, позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому вважала звільнення незаконним, оскільки заяву про звільнення вона змушена була написати під тиском керівництва. Просила скасувати наказ про звільнення та поновити її на роботі. Крім того, оскаржуючи правомірність наказу №152 від 23.06.2020 вказувала, що надбавку з неї знято необґрунтовано, через конфлікт з керівництвом та відмову підписувати незаконні акти виконаних робіт.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у поданні директора адміністративного департаменту НСЗУ Свінтозельського В. від 03.06.2020 викладено загальні обставини, які, на думку останнього, свідчать про погіршення якості роботи ОСОБА_1 . При цьому будь-які конкретні факти на підтвердження вказаних обставин та відповідні докази відповідач не надав та не вказав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено здійснення на неї тиску під час написання заяви про звільнення та не вчинялися будь-які дії з метою продовження трудових відносин, зокрема: не відкликалася заява про звільнення, позивачка не намагалася приступити до виконання посадових обов`язків по закінченню відпустки.

Надаючи оцінку встановленим обставинам та фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Закон України «Про державну службу» визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до частини першої статті 3 названого Закону цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Статтею 5 Закону України «Про державну службу» визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Статтею 8 Закону України «Про державну службу» визначено основні обов`язки державного службовця, зокрема державний службовець зобов`язаний сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення), виконувати інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Частинами першою та другою статті 9 цього Закону визначено, що державний службовець під час виконання посадових обов`язків діє у межах повноважень, визначених законом, і підпорядковується своєму безпосередньому керівнику або особі, яка виконує його обов`язки, чи особі, визначеній у контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини першої-третьої статті 50 Закону України «Про державну службу» держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).

За результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії. До премій державного службовця належать: премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності; місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу; місячна або квартальна премія за належне виконання умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

При цьому загальний розмір премій, передбачених пунктом 2 цієї частини, які може отримати державний службовець за рік, не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік.

Згідно з абзацом восьмим пункту 14 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» керівники державної служби протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом у межах економії фонду оплати праці мають право встановлювати державним службовцям додаткові стимулюючі виплати відповідно до Положення про застосування стимулюючих виплат, що затверджується Кабінетом Міністрів України. При цьому установлено, що норми абзацу восьмого пункту 14 розділу XI застосовуються по 31.12.2021 року згідно із Законом від 19.09.2019 №117-IX.

Відповідно до пункту 2 та 3 Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №289 ( далі - Положення №289), керівники державної служби в державному органі у межах економії фонду оплати праці мають право встановлювати державним службовцям додаткові стимулюючі виплати. До додаткових стимулюючих виплат державним службовцям належить, зокрема, надбавка за інтенсивність праці.

Пунктом 5 указаного Положення №289 визначено, що надбавка за інтенсивність праці встановлюється державним службовцям з урахуванням таких критеріїв:

1) якість і складність підготовлених документів;

2) терміновість виконання завдань, опрацювання та підготовки документів;

3) ініціативність у роботі.

Відповідно до пункту 8 цього ж Положення у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни надбавки скасовуються або їх розмір зменшується.

З системного аналізу зазначених правових норм слідує, що оцінювання відповідності виконання посадових обов`язків державним службовцем критеріям: своєчасності виконання завдань, якості виконання роботи, ініціативності, - здійснюється безпосереднім керівником та керівником самостійного структурного підрозділу.

З матеріалів справи убачається, що підставою для видання наказу від 23.06.2020 №152 «Про скасування надбавки» слугувало подання директора адміністративного департаменту Національної служби здоров`я України Свінтозельського В.О. від 03.06.2020, в якому перераховувалися наступні недоліки в роботі ОСОБА_1 :

- не здійснення перевірки значної частини Актів виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та КБ-3;

- постійне порушення терміновості та якості виконання завдань, опрацювання та підготовки документів, а саме несвоєчасна перевірка договірних цін, затягування перевірки змісту Актів виконаних робіт;

- відсутність ініціативності в роботі.

На підтвердження обставин, вказаних в поданні, відповідачем до суду були надані докази, а саме: доповідні записки начальника відділу будівництва та нерухомості господарського управління Адміністративного департаменту Чернишева С.В. (далі - начальник відділу Чернишев С.В.) від 06.04.2020, від 22.05.2020, від 29.05.2020, від 02.06.2020 та від 03.06.2020, так як начальник відділу Чернишев С.В. здійснював контроль та оцінку якості виконання позивачем своїх посадових обов`язків як її безпосередній керівник.

В доповідних записках начальника відділу Чернишева С.В. від 06.04.2020, 22.05.2020 зазначено, що позивач «... не перевірила та не завізувала, не надавши аргументованих зауважень, такі акти приймання виконаних будівельних робіт...».

В доповідній записці від 29.05.2020 начальника відділу Чернишев С.В. зазначено, що позивач «…всіляко затягувала розгляд калькуляцій по виконанню комплексу робіт встановлення та монтажу металоконструкцій сонцезахисних ламелей.... відмовилась, на мою думку, безпідставно візувати Акт виконаних робіт з монтажу сонцезахисних ламелей, не надавши аргументованих зауважень».

В доповідній записці від 03.06.2020 начальника відділу Чернишев С.В. зазначено про такі встановлені ним факти:

- протягом декількох місяців всіляко затягувалась перевірка виконаних підрядником ТОВ «ІБК «Мега буд» будівельних робіт (фасадних робіт);

- не погоджено/не перевірено належним чином Акт щодо цих робіт (в пояснення надано службову записку, в якій зазначена відмова від візування без зазначення конкретних документів, необхідних для такого візування);

- порушуються правила внутрішнього службового розпорядку;

- несвоєчасно виконуються завдання, не в повному обсязі,

- відсутність ініціативності у роботі,

- постійні порушення трудової дисципліни.

Надаючи оцінку вказаним доказам по справі, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 2.8. Посадової інструкції головного спеціаліста відділу будівництва та нерухомості господарського управління Адміністративного департаменту (тобто Ковтун Г.В.) до основних посадових обов`язків головного спеціаліста належить - здійснення перевірки Актів виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та КБ-3 у відповідності до прийнятої/затвердженої проектної документації, договорів підряду.

З матеріалів справи убачається, що позивачем здійснювалась перевірка Акту № 10 за квітень 2020 року на виконання робіт по опорядженню стін фасаду сонцезахисними алюмінієвими ламелями.

В поданих на ім`я начальника відділу Чернишева С.В. доповідних записках від 28.05.2020 та від 05.06.2020, позивач зазначила, що не може завізувати Акт виконаних робіт «у зв`язку з неможливістю підтвердження вартості алюмінієвих профілів, які входять в конструкцію ламелей на суму 3 080 540 грн.»

За результатами розгляду доповідної записки ОСОБА_1 від 05.06.2020, начальником відділу Чернишевим С.В. вчинено резолюцію: «Якими документами потрібно підтвердити ціну (є накладні ТОВ «ВКФ Талісман» завірені генпідрядником та лист ТОВ «ВКФ «Талісман»).

Наразі, будь-яких обґрунтованих пропозицій із зазначенням переліку документів необхідних для підтвердження вартості виконаних робіт позивач не надала.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на актах виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та КБ-3 відсутні письмові зауваження ОСОБА_1 на аркуші відповідного акту та відсутня віза. Особи, що здійснювала перевірку акту з приміткою «із зауваженнями».

Зазначене свідчить про те, що позивач не здійснила їх перевірку належним чином.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, що судом не надано належну оцінку вказаним обставинам.

Відмову підписувати (візувати) акт виконаних робіт не можна вважати належним виконанням своїх посадових обов`язків, передбачених пунктом 2.8. Посадової інструкції.

Написання позивачем доповідних записок від 28.05.2020 та від 05.06.2020 теж не можна розцінювати як надання зауважень до акту № 10 від квітня 2020 року.

Отже, висновок суду першої інстанції, що підписання акту без підтвердження дійсної вартості зазначених ламелей могло привести до нецільового використання коштів є припущенням і не може бути покладено в основу зробленого судом висновку про належне здійснення позивачем перевірки Акту № 10.

Доводи позивача в цій частині спростовуються наданими відповідачем доказами щодо обґрунтованості вартості виконаних робіт за актом № 10 від квітня 2020 року. Так, Відділом з питань запобігання та виявлення корупції НСЗУ, під час здійснення антикорупційних заходів щодо супроводу проведення капітального ремонту будівлі НСЗУ, встановлено, що «…інформація, яка була викладена в доповідній записці ОСОБА_1 , від 05.06.2020 про порушення щодо оплати робіт по опорядженню стін фасаду будівлі НСЗУ сонцезахисними алюмінієвими ламелями, носила упереджений характер та не відображала дійсного перебігу подій. Вбачається безпідставне затягування з боку ОСОБА_1 виконання умов щодо оплати НСЗУ виконаних робіт. Так, ОСОБА_1 протягом першого півріччя 2020 року неодноразово змінювала вимоги щодо надання генпідрядником документів стосовно ціноутворення по опорядженню стін фасаду НСЗУ сонцезахисними алюмінієвими ламелями...».

«Для забезпечення ефективності та правомірності використання бюджетних коштів при виконанні капітального ремонту будівлі НСЗУ Державним підприємством «Укрдержбудекспертиза» проведено експертизу проектної документації, в тому числі щодо кошторисної вартості, та надано позитивний експертний звіт №00-1092-19/ЦБ від 15.11.2019р.»

«Додатково, з метою контролю за дотриманням вимог виконання Генпідрядником проекту щодо якісної реалізації будівельних робіт, у тому числі відповідності вартості матеріальних ресурсів, за результатом процедури відкритих торгів НСЗУ було укладено договір на здійснення технічного нагляду за виконанням робіт з капітального ремонту нежитлової будівлі по проспекту Степана Бандери, 19 в Оболонському районі міста Києва (ДК 021-2015: 71247000-1 Нагляд за будівельними роботами) з ТОВ "Виробничо-інноваційна компанія «Трансбуд технолоджі». Зауваження від виконавця робіт за технічним наглядом були відсутні.»

Відтак, висновок суду першої інстанції, що відповідач не довів наявність підстав для скасування позивачу надбавки за інтенсивність праці є необґрунтованим, що тягне за собою а скасування рішення суду в цій частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування оскаржуваного наказу про звільнення позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як зазначено в частині першій статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади»;

9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Відповідно до статті 86 вищевказаного Закону державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

З матеріалів справи убачається, що наказ Національної служби здоров`я України від 25.06.2020 №189-к «Про звільнення ОСОБА_1 » виданий на підставі заяви ОСОБА_1 від 25.06.2020 про звільнення за взаємною домовленістю відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу».

Зі змісту указаної заяви вбачається, що вона написана позивачкою власноруч, містить дату її написання та підпис позивачки.

Дата звільнення визначена самою позивачкою - перший робочий день після закінчення відпустки.

Відповідно до частини другої статті 38 КЗпП України якщо після подання заяви про звільнення - у випадку, коли такий працівник вийшов на роботу та не вимагає розірвання трудового договору, його звільнення не допускається, крім випадку, коли на його місце вже запрошено іншого працівника, якому не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Заяви про відкликання раніше поданої заяви про звільнення ОСОБА_1 відповідачу не подала, на роботу після звільнення не вийшла. Окрім того, у день звільнення вона відповідно до статті 89 Закону України «Про державну службу» згідно з актом приймання-передачі справ та майна від 07.07.2020 передала своєму безпосередньому керівнику справи і майно та згідно з відміткою в журналі обліку трудових книжок працівників апарату Національної служби здоров`я України і вкладишів до них у зв`язку зі звільненням отримала трудову книжку, яка зберігалася у відповідача.

Доказів здійснення на неї психологічного тиску при написанні заяви на звільнення позивачка суду не надала.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення позивачки, а також про її поновлення на роботі.

Відтак, доводи апеляційної скарги позивача зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують. У зв`язку із чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині.

В свою чергу доводи апелянта знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення в цій частині нового рішення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Національної служби охорони здоров`я України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2021 року в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним і скасування наказу Національної служби охорони здоров`я України від 23.06.2020 №152 про скасування надбавки головному спеціалісту відділу будівництва та нерухомості управління адміністративного департаменту ОСОБА_1 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 12.11.2021р.)