Справа № 160/9423/20
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 160/9423/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Голівера П.В.,

представника відповідача: Полівчука Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 року, (суддя суду першої інстанції Маковська О.В.), прийняту у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, в адміністративній справі №160/9423/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Володимира Огурченка від 03.07.2020 №1019к про притягнення до дисциплінарної відповідальності;

- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Володимира Огурченка від 13.07.2020 №190 о/с про звільнення зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення;

- зобов`язати відповідача - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області поновити позивача на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Інгулецького відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 20700,00 грн.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що наказ про звільнення його з органів ОВС носить протиправний характер, оскільки позивачем не вчинялось жодних дисциплінарних правопорушень, які вказані в якості підстав видання оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби. Також, позивач зазначає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП відносно позивача закрито ухвалою суду у зв`язку з відсутністю події правопорушення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 13.07.2020 №190 о/с По особовому складу. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Інгулецького відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.07.2020 по 12.05.2021.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що факт допущення позивачем службової дисципліни, а саме: передачі керування автомобіля гр. ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, а також відсутність на робочому місці, підтверджено в ході проведення службового розслідування. Звільнення позивача зі служби відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства, а підстави для скасування наказу про звільнення зі служби відсутні. Крім того, відповідач зазначає, що судом першої інстанції було неправильно визначено середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, зокрема, неправомірно застосовано постанову КМУ №100 замість Порядку 260.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить останню залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 05.04.1996 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та 06.11.2015 звільнений з органів внутрішніх справ, а 07.11.2015 прийнятий в ГУ НП в Дніпропетровській області звідки був звільнений 13.07.2020, що підтверджується копією трудової книжки, яка наявна в матеріалах справи.

Наказом ГУ НП в Дніпропетровській області від 04.06.2020 №948 Про організацію проведення службового розслідування відносно позивача призначено службове розслідування. В даному наказі зазначено, що 02.06.2020 до ГУ НП в Дніпропетровській області надійшла інформація про складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Також, в наказі вказується, що на ім`я начальника Криворізького ВП надійшов рапорт про відсутність 03.06.2020 на службі позивача без поважних причин.

В Акті від 03.06.2020 №1 про відсутність поліцейського на робочому місці зазначено, що позивач 03.06.2020 з 09.00 до 13.00 та з 13.45. до 18.00 був відсутній на робочому місці без поважних причин.

В Акті від 04.06.2020 №2 про відсутність поліцейського на робочому місці зазначено, що позивач 04.06.2020 з 09.00 до 13.00 та з 13.45. до 18.00 був відсутній на робочому місці без поважних причин.

З матеріалів справи видно, що відповідачем 03.07 2020 складено Висновок про результати службового розслідування відносно позивача, на сторінці 4 якого зазначено наступне: приблизно о 13:00 год. 02.06.2020 майор поліції ОСОБА_1 у телефонному режимі повідомив, що по дорученню слідчого він свідків не встановив та продовжує їх встановлювати. Останньому була надана вказівка прибути до Інгулецького ВП та доповісти про виконану роботу. Однак, з 14:00 до 18:00 години 02.06.2020, останній до відділення поліції не прибув та майору поліції ОСОБА_3 не доповів. … Слід зазначити, що переглядом відеозаписів з камери відеоспостереження, яка встановлена у холі першого поверху та з камери, яка здійснює відображення центрального входу Інгулецького ВП, з`ясовано, що у період часу з 08.00 до 19.00 02.06.2020 майор поліції ОСОБА_1 до адміністративної будівлі Інгулецького ВП не заходив.

Як вбачається з Висновку службового розслідування, дисциплінарною комісією запропоновано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, оскільки ним порушено службову дисципліну, що виразилось:

- у відсутності 02.06.2020 у період з 14.00 до 18.00 на робочому місці без поважних причин;

- невиконання наказу керівництва Інгулецького ВП щодо прибуття до відділення поліції;

- передачі керування транспортним засобом громадянину ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Наказом ГУ НП в Дніпропетровській області від 03.07.2020 №1019к Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Інгулецького ВП Криворізького ВП ГУ НП майора поліції ОСОБА_1 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. В даному наказі зазначено, що за даним фактом (складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення) дисциплінарною комісією проведено службове розслідування, під час якого встановлено порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось:

- у відсутності 02.06.2020 у період з 14.00 до 18.00 на робочому місці без поважних причин;

- невиконання наказу керівництва Інгулецького ВП щодо прибуття до відділення поліції;

- передачі керування транспортним засобом громадянину ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Наказом ГУ НП в Дніпропетровській області від 13.07.2020 №190о/с По особовому складу позивача звільнено за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Вважаючи такий наказ протиправним, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено фактів порушення позивачем службової дисципліни у вигляді відсутності 02.06.2020 року на робочому місці, а також у передачі керування автомобілем гр. ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, відтак підстави для звільнення позивача зі служби відсутні. В свою чергу, суд зазначив, що відповідач повинен нарахувати виплатити позивачу суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, при обрахунку розміру заробітку необхідно керуватись постановою КМУ №100.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" передбачені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію" визначена Присяга працівника поліції.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII затверджений Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин 1-4 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до частини 7 статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з частиною 8 статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3)сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

У відповідності до пункту 3 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо виконання дисциплінарних стягнень - дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Перелічені у статті 13 Дисциплінарного статуту види дисциплінарних стягнень застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

Звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Передумовою звільнення поліцейського має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами.

Згідно зі статтею 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

При цьому, службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій.

Як видно з матеріалів службового розслідування, відповідачем встановлено відсутність позивача на робочому місці 02.06.2020 року.

Як на підставу, що підтверджує зазначену обставину відповідач посилається на відеозапис з камер спостереження відділу поліції за 02.06.2020 року за період часу з 08.00 год по 19.00 год.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що доказом відсутності особи на робочому місці є відповідний акт, складений уповноваженими на те особами, в той же час, матеріали справи не містять акту про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 02.06.2020 року.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ч. 2 ст. 74 КАС України)

Отже, з огляду на те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів відсутності позивача на робочому місці 02.06.2020 року суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказаний факт не є підтвердженим.

В свою чергу, посилання відповідача на відеозапис з камер спостереження в відділу поліції, суд не приймає до уваги з огляду на приписи ст. 74 КАС України.

Щодо висновку службового розслідування про передачу позивачем керування транспортним засобом громадянину ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, то суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 11.03.2014 у справі №21-13а14, суд при розгляді кожної справи про застосовування дисциплінарних стягнень повинен враховувати фактичні обставини, що мали місце і передували звільненню особи. За наявності підстав для звільнення в порядку дисциплінарного стягнення та з урахуванням інших даних про особу така особа може бути звільнена.

Водночас, обставини та факти вчинення дисциплінарного проступку мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Як видно з матеріалів службового розслідування, посадові особи дійшли висновку, що ОСОБА_1 передав керування транспортного засобу особі, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

В той же час, матеріали службового розслідування не містять, а відповідачем не надано до суду жодних доказів, якими зафіксовано факт передачі ОСОБА_1 керування автомобілем особі, яка завідомо для позивача вже перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Матеріали службового розслідування містять пояснення патрульних поліцейських про те, що під час патрулювання 02.06.2020 року о 18.10 год. вони спостерігали двоє осіб, які розпивали алкогольні напої біля автомобіля. В подальшому поліцейські зупинили автомобіль, під керуванням гр. ОСОБА_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять інформації про встановлення осіб, які розпивали алкогольні напої біля автомобіля о 18.10 год., як і не містять підтвердження того, що позивач був серед них, станом на час зупинки автомобіля, в ньому перебував лише гр. ОСОБА_2 ..

Натомість, позивач пояснює, що він передав керування своїм автомобілем гр. ОСОБА_5 зранку 02.06.2020 року, останній у стані алкогольного сп`яніння не перебував. Більше того, станом на час зупинки автомобіля ОСОБА_2 також не перебував в стані алкогольного сп`яніння, пиво останній вжив після спливу більше ніж 1 години з моменту зупинки автомобіля.

Спростування зазначених обставин матеріали службового розслідування не містить.

Крім того, постановою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2020 у справі №213/2311/20, яке згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 18.018.2020, закрито провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (передача керування автомобілем особі, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння), у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що спірний наказ відповідача є таким, що не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та таким, що виданий непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення його на роботі.

Згідно з частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 4 розділу XI Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються до цих правовідносин в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Ця норма є відсилочною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.

Такий Порядок затверджено згаданим наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799).

Відповідно до пункту 2 вказаного Наказу він набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом № 580-VIII.

Вперше Закон № 580-VIII опублікований в офіційному виданні - газеті "Голос України" 06 серпня 2015 року (№ 141-142), отже, відповідно до статті 1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону, окремі положення закону набрали чинності 07 серпня 2015 року, а Закон в цілому - 07 листопада 2015 року.

Відповідно до частини сьомої статті 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Порядок № 260 опублікований та, відповідно, набрав чинності, 27 травня 2016 року (Офіційний вісник України від № 39).

Згідно із пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

З урахуванням наведеного, суди дійшли вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки незаконність звільнення позивача підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Пунктом 9 розділу І Порядку №260 передбачено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Отже, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача має проводитись шляхом множення розміру середньоденного заробітку на кількість календарних днів (за період вимушеного прогулу).

Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у постанові від 30 січня 2019 року (справа № 806/2164/16).

Як видно з матеріалів справи, період вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 13.07.2020 року по 12.05.2021 року складає 303 календарних дні.

Відповідно до довідки Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області №1444 від 21.10.2021 року розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 з відрахуваннями обов`язкових платежів становить 344.84 грн.

Таким чином, розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу становить 104 486.52 грн. (344.84грн. х 303дні) вказана сума розрахована з урахуванням утримання обов`язкових платежів.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає частковому задоволенню.

Вищенаведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, внаслідок чого судом неправомірно було зазначено в мотивувальній частині рішення, що відповідач повинен провести нарахування середнього заробітку ОСОБА_1 за період вимушеного прогулу із застосуванням Постанови КМУ №100, судом не прийнято до уваги, що нарахування середнього заробітку на користь позивача слід здійснювати виходячи із приписів Порядку №260, також судом не встановлено розмір середньоденного та середньомісячного заробітку позивача перед звільненням та не розраховано суми до стягнення.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу без зазначення суми такого стягнення, та прийняти в цій частині нову постанову про стягнення на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку у розмірі 104 486.52 грн.. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 року в адміністративній справі №160/9423/20 скасувати в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.07.2020 року по 12.05.2021 року та прийняти в цій частині нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.07.2020 року по 12.05.2021 року у розмірі 104 486.52 грн..

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 року в адміністративній справі №160/9423/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова в повному обсязі складена 17.11.2021 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай