Справа № 460/738/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 460/738/21 пров. № А/857/15632/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Матковської З.М., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року, ухвалене суддею Комшелюк Т. О. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі № 460/738/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу № Ф-2135-13 від 19 січня 2021 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у 2015 році позивач самостійно подав декларацію № від 21.01.2015 року за звітний період - 2014 рік, в якій визначено як доходи так і сума єдиного внеску, яку позивач добровільно не сплатив, то відповідач правомірно прийняв вимогу про сплату боргу.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав жодної оцінки тій обставині, що позивач з 01 липня 2013 року по 29 грудня 2014 року перебував на загальній системі оподаткування і, як наслідок, не обліковувався відповідачем як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Обґрунтовуючи правомірність оскаржуваної вимоги, яка прийнята на підставі електронної копії Звіту № від 21.01.2015 року, суд першої інстанції помилково визнав встановленою та доведеною обставину самостійного подання позивачем звіту № від 21.01.2015 року за звітний період - 2014 рік, оскільки така форма звітності була запроваджена на підставі Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435, тобто лише через три місяці після вчиненої позивачем дії.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач у період з 30.03.2010 року по 17.12.2014 року здійснював підприємницьку діяльність у сфері права.

17.12.2014 року позивач припинив підприємницьку діяльність у сфері права.

21.01.2015 року позивач подав до відповідача звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за звітний 2014 рік, в сумі - 2535,90 грн.

У 2014 році позивач мав переплату єдиного внеску в сумі 89,89грн.

Отже, сума недоїмки яка підлягала до сплати, з 09.02.2015 року, становила 2446,01 грн.

19.01.2021 року відповідач сформував вимогу № Ф-2135-13 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 2446,01 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно - правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно з пунктами 2, 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Приписами пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За приписами ч. 4 ст. 6 Закону № 2464, у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.

Згідно з пунктами 3, 4 розділу VI «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, зі змінами та доповненнями (далі - Інструкція), у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску та/або борги зі сплати фінансових санкцій орган доходів і зборів, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій) надсилають вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. У випадку припинення підприємницької діяльності фізична особа, зокрема, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.

Зважаючи на те, що 21.01.2015 року до контролюючого органу позивач подав Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску, за звітний 2014 рік, у якому вказав суму, яка підлягає до сплати - 2535,90 грн. і цю суму не сплатив, то позивач має відповідний обов`язок її сплатити.

При цьому, доводи позивача про його перебування з 01 липня 2013 року по 29 грудня 2014 року на загальній системі оподаткування, не спростовують наявність у позивача обов`язку сплати єдиного внеску, на підставі поданого ним Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за 2014 рік.

Водночас, форма звітності, яку подав позивач, на час подання, була передбачена Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 09.09.2013 року № 454.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність прийняття відповідачем оскарженої вимоги про сплату боргу № Ф-2135-13 від 19 січня 2021 року, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року в справі № 460/738/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді З. М. Матковська
Р. П. Сеник
Постанова складена 15.11.2021 року