Справа № 120/8177/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 р. Справа № 120/8177/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Томашпільської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ), подана від її імені та в інтересах адвокатом Корнійчуком С.А. (далі також представник позивача) до Томашпільської селищної ради (далі також відповідач, рада) про визнання протиправним та скасування рішення 5 чергової сесії 8 скликання Томашпільської селищної ради від 23.03.2021 № 541, та зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, з метою подальшої передачі у власність, яка розташована на території Томашпільської селищної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в березні 2021 позивач звернулась із колективним клопотанням до відповідача про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га, за кадастровим номером: :01:002:0198, яка розташована на території Томашпільської селищної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області. Рішенням Томашпільської селищної ради від 23.03.2021 №541 позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, однак площею 0,01 га. Позивач вказує, що визначений оскаржуваним рішенням розмір земельної (0,01 га) суперечить меті та цілі отримання нею земельної ділянки, позаяк статтею 121 Земельного кодексу України передбачено право на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, а не 0,01 га. З наведених підстав позивач вважає, що відповідач порушив її право, за захистом якого вона вимушена звертатися до суду.

Ухвалою від 06.08.2021 судом відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою в порядку ст.ст. 77, 80 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) витребувано у відповідача докази, на підставі яких було прийняте оскаржуване рішення селищної ради 23.03.2021 №541 в частині, що стосується позивача.

25.08.2021 на виконання ухвали про відкриття провадження у справи відповідачем подані разом із клопотання про долучення до матеріалів справи витребувані судом докази.

Цього ж дня до суду подано відзив на позовну заяву у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи правомірність своїх дій, вказує, що ним не було відмовлено позивачці у наданні бажаного для неї дозволу. Такий дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки було надано, однак відповідач з урахуванням наданих йому законом повноважень надав його у межах ділянки площею 0,01 га. Одночасно із цим у відзиві зазначено, що згідно ст. 121 Земельного кодексу України громадяни мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність не більше 2,0 гектара. Тобто відповідач наголошує, що законодавцем в даних правовідносинах визначено лише максимальний розмір земельної ділянки, водночас, на переконання відповідача, мінімальна межа розміру земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства при переданні її у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації відсутня, а відтак розмір такої земельної може визначатись відповідним органом, що здійснює таку передачу, на власний розсуд з урахуванням максимального його обмеженням законодавством.

Окрім того, відповідач також посилається на висновок Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 (справа 379/656/16-а), відповідно до якого органи місцевого самоврядування, діючи в інтересах територіальної громади, мають право розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей, зокрема надаючи перевагу жителям села. Тому, із урахуванням інтересів усіх жителів територіальної громади, Радою прийнято рішення про надання позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,01 га.

01.09.2021 представником позивача подано відповідь на відзив де акцентовано увагу суду на порушення відповідачем при прийнятті рішення від 23.03.2021 № 541 норм ст. 121 ЗК України. Окрім того зазначено, що відповідач в оскаржуваному рішенні не навів мотивів зменшення розміру бажаної позивачем ділянки, чим порушив її законні очікування.

08.09.2021 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив у яких відповідач із аргументами позивачки не погоджується та вважає, що ОСОБА_1 помилково тлумачить норми ст. 121 ЗК України при обґрунтуванні позовних вимог. Відповідач просить врахувати висновок Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 (справа 379/656/16-а) про застосування ст. 121 ЗК України.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Дослідивши наявні у справі докази та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив, що 10.03.2021 ОСОБА_1 , разом з іншими громадянами, звернулась до Томашпільської селищної ради із колективним клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га, за кадастровим номером :01:002:0198 на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області (село Антонівка за межами населеного пункту) з метою подальшої передачі безоплатно у власність. До клопотання позивачем долучено копію паспорта громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, викопіювання з метою встановлення місця знаходження земельної ділянки та нотаріально засвідчену згоду землекористувача на вилучення земельної ділянки :01:002:0198 та передання її у власність вказаним у заяві особам серед яких є й позивач.

За наслідком розгляду вказаного клопотання, рішенням 5 сесії 8 скликання Томашпільської селищної ради від 23.03.2021 № 541 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок гр. ОСОБА_1 » позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки площею 0,01 га.

Однак ОСОБА_1 вважає, що в цьому випадку Томашпільською селищною радою порушено положення ст. 121 ЗК України щодо норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, оскільки Земельний кодекс України передбачає право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га, тоді як їй надано дозвіл на розроблення документації на земельну ділянку площею 0,01 га. Вважаючи прийняте рішення протиправним та таким, що суперечить положенням чинного законодавства України, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно пункту "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Зокрема, ч. 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас нормами частин п`ятої-десятої статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.

Висновок щодо застосування норм ст. 79-1 ЗК України неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема у постановах від 30.08.2018 справа № 802/928/17-а, від 03.10.2019 справа № 823/1172/17-а.

Судом встановлено, що позивач, подаючи клопотання про надання дозволу на розробку технічної документації фактично мала намір отримати у власність частину (2,0 га) уже сформованої земельної ділянки якій присвоєно кадастровий номер :01:002:0198, загальна площа якої становить 25,0127 га. Селищною радою було розглянуто клопотання позивача та надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, однак розмір такої ділянки ставить 0,01 га згідно оскаржуваного рішення відповідача від 23.03.2021 № 541. Суд зазначає, що в межах розгляду даної адміністративної справи спірним є саме питання площі земельної ділянки.

Щодо цього суд зазначає наступне.

Статтею 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

У відзиві відповідач пояснив, що підставою для надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки площею саме 0,01 га, а не 2,00 га став висновок постійної Комісії селищної ради з питань промислової політики, підприємництва, агропромислового комплексу, земельних ресурсів, розвитку особистих підсобних господарств, охорони навколишнього природного середовища та з питань поводження з безхазяйними відходами від 18.03.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Регламенту Томашпільської селищної ради від 28.01.2021, висновки і рекомендації постійних комісій ради розглядаються радою та враховуються при прийнятті остаточного рішення на сесії ради.

Судом досліджено вказаний висновок від 18.03.2021 та встановлено, що на засіданні Комісії розглядалось питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки ОСОБА_1

При формуванні висновку Комісія зіслалася на те, що не всі жителі Томашпільської територіальної громади забезпечені земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства, а вільної землі недостатньо, крім цього існує черга, яка складається з понад 2000 жителів громади на отримання землі. З огляду на це, Комісія рекомендувала надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок площею 0,01 га.

При оцінці зазначених обставин суд погоджується із аргументами відповідача про те, що органи місцевого самоврядування, діючи в інтересах територіальної громади, мають право розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей.

Отримання земельної ділянки в межах законодавчо визначеного розміру не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого статтею 24 Конституції України, оскільки в даному разі принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Розмір же земельної ділянки, що надається може визначатись органом місцевого самоврядування.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 11.09.2019 (справа № 379/656/16-а) щодо застосування ст. 121 ЗК України. Ця правова позиція вважається усталеною, адже Суд касаційної інстанції посилається на неї як таку при відмові у відкритті касаційного провадження, зокрема в ухвалі від 03.03.2021 (справа № 340/1434/20).

Аналіз висновку Верховного Суду вказує на те, що Рада вправі на власний розсуд визначатися із площею земельної ділянки, рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відносно якої нею приймається, із врахуванням максимальних норм встановлених ст. 121 ЗК України.

Однак при цьому, орган місцевого самоврядування не може діяти свавільно та повинен чітко пояснити причини (підстави) прийняття свого рішення та обґрунтувати із урахуванням яких обставин ним у рішенні визначено площу земельної ділянки меншу від тієї про яку просив заявник.

Відповідач зіславшись на висновок Комісії від 18.03.2021 не врахував, що аргументи які наведені у ньому та стали підставою для формування площі земельної ділянки зазначеної в оскарженому рішенні від 23.03.2021 № 541 (0,01 га) носять абстрактний характер та не підтверджуються жодними доказами. Зокрема, селищною радою в обґрунтування рішення не зазначено кількості жителів Томашпільської громади не забезпечених земельними ділянками, не конкретизовано загальної кількості осіб, що звернулися з метою отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (вказано узагальнено понад 2000 жителів) та не зазначено площі вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Томашпільської ради, що можуть надаватися у власність для ведення особистого селянського господарства.

До того ж, суд встановив, що земельна ділянка частину якої намагається отримати у власність позивачка (кадастровий номер :01:002:0198 площею 25,0127 га) перебуває в оренді у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , яка надала згоду на її вилучення із користування з метою передання у власність громадянам, у тому числі ОСОБА_1 площею 2 га кожному. Ця обставина теж не знайшла свого аналізу у процесі прийняття Томашпільською селищною радою оскарженого у справі рішення.

Відповідно до п. 3. ч. 2 ст. 2 КАС України, однією із вимог до рішення суб`єкта владних повноважень є його обґрунтованість, тобто урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень полягає в дослідженні усіх обставин, що є істотними у процесі його прийняття, аналізі таких обставин та їх правової оцінки. Усі мотиви якими керується суб`єкт у процесі оцінки та аналізу обставин повинні бути чітко та повно відображені у рішенні. В такий спосіб зацікавленій особі створюються гарантії того, що навіть у випадку якщо рішення прийнято не на її користь, вона зможе оскаржити його, та обґрунтувати свою незгоду із одним чи декількома аргументами які чітко зазначені в рішенні.

Такий висновок узгоджується із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини. Так, у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.comS.r.l. проти Молдови", заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Підсумовуючи суд зазначає, що «принципу належного урядування» як і вимоги закону про належне обґрунтування оскарженого рішення від 23.03.2021 № 541 Томашпільська селищна рада не дотрималася. Визначивши у Рішенні площу земельної ділянки 0.01 га, селищна рада як у самому рішенні так і у висновку Комісії, що передував його прийняттю, чітко не навела розрахунку визначеної площі земельної ділянки, зіславшись на аргументи загального характеру. Ці недоліки рішення від 23.03.2021 № 541 вказують на його протиправність та наявність підстав для скасування у частині визначення площі земельної ділянки відносно якої позивачці надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою.

При цьому суд не вбачає підстав для скасування рішення в цілому, адже рішення від 23.03.2021 № 541 містить і приписи які не суперечать матеріально - правовим інтересам позивачки та не порушують її прав. Зокрема, це стосується спірно рішення селищної ради в частині надання позивачці бажаного для неї дозволу на виготовлення документації із землеустрою. Надання такого дозволу не порушує прав та інтересів ОСОБА_1 , а тому скасування рішення у цій частині призведе до погіршення її правового становища порівняно із тим, що існувало до моменту звернення в суд із позовом.

Відтак, скасуванню підлягає рішення від 23.03.2021 № 541 лише в частині необґрунтованого визначення площі земельної ділянки відносно якої позивачці надано дозвіл (0,01 га).

У такому випадку позовні вимоги зобов`язального характеру підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача визначити площу земельної ділянки комунальної форми власності яка розташована на території Томашпільської селищної територіальної громади, відносно якої рішенням 5 сесії 8 скликання Томашпільської селищної ради від 23.03.2021 № 541 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок ОСОБА_1 » надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, з урахуванням висновків суду зроблених у цьому рішенні.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню у спосіб визначений судом.

При виконанні рішення суду, окрім інших юридично значимих обставин, Томашпільській селищній раді необхідно врахувати, що орган місцевого самоврядування має повноваження на власний розсуд визначатися із площею земельної ділянки, дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо якої нею надається із врахуванням максимальної норми встановленої ст. 121 ЗК України. Однак при реалізації своїх повноважень відповідач у своєму рішенні або у висновку Комісії який згідно ст. 30 Регламенту Ради від 28.01.2021 підлягає врахуванню в процесі прийняття рішення, повинен навести чіткі розрахунки та обґрунтування визначеної площі земельної ділянки, дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо якої селищною радою надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати понесені позивачем підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто в сумі 454 грн. (908/2).

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 5 сесії 8 скликання Томашпільської селищної ради від 23.03.2021 № 541 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок ОСОБА_1 » в частині визначення площі земельної ділянки 0,01 га відносно якої ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Зобов`язати Томашпільську селищну раду визначити площу земельної ділянки комунальної форми власності яка розташована на території села Антонівка Тульчинського району (за межами населеного пункту), відносно якої рішенням 5 сесії 8 скликання Томашпільської селищної ради від 23.03.2021 № 541 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок ОСОБА_1 » надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, з урахуванням висновків суду зроблених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Томашпільської селищної ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 18.11.21.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Томашпільська селищна рада (вул. Т. Шевченка, 1, смт. Томашпіль, Вінницька область, 24200, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович