Справа № 420/11031/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/11031/21

Головуючий в І інстанції: Токмілова Л.М.

Дата та місце ухвалення рішення: 31.08.2021 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві - Титори Дмитра Павловича, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві Титори Дмитра Павловича, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, в якій позивач просить: визнати протиправною бездіяльність директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві Титори Дмитра Павловича по ненаданню публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 18 травня 2021 року про надання копії розрахунково-платіжної відомості про нарахування та виплату заробітної плати слідчого Неміри Владислава Вікторовича за період з 01.07.2020 року по теперішній час; зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві надати ОСОБА_1 копію розрахунково-платіжної відомості про нарахування та виплату заробітної плати слідчого Неміри Владислава Вікторовича за період з 01.07.2020 року по теперішній час; з дня набрання судовим рішенням законної сили надати до суду звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року позов задоволено шляхом визнання протиправною відмову директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві Титори Дмитра Павловича у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 18 травня 2021 року про надання копії розрахунково-платіжної відомості про нарахування та виплату заробітної плати слідчого Неміри Владислава Вікторовича за період з 01.07.2020 року по теперішній час, зобов`язання Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві надати ОСОБА_1 копію розрахунково-платіжної відомості про нарахування та виплату заробітної плати слідчого Неміри Владислава Вікторовича за період з 01.07.2020 року по 18.05.2021 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, позивач, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5434 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не врахування правових висновків ВС.

Також, представником позивача подано апеляційну скаргу у даній справі, в якій останній просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, однак, представником позивача подана заява про відмову від цієї апеляційної скарги та така відмова прийнята судом апеляційної інстанції, у зв`язку із чим, закрито апеляційне провадження за такою апеляційною скаргою, про що прийнята ухвала від 17.11.2021 року.

Крім того, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач - Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Представником позивача подані заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в яких останній просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Окрім цього, представник позивача звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції у сумі 2717 грн.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, із запитом на інформацію, в якому просив надати на адресу електронної пошти та на домашню адресу копію розрахунково-платіжної відомості слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Неміри Владислава Вікторовича з 01.07.2020 року по теперішній час.

Позивач у позові вказує, що станом на теперішній час (на момент подання позову у червні 2021 року) запитувана інформація йому не була надана.

Позивач вважає, що неотримання відповіді на запит тривалий час свідчить, що директор ТУДБР Титора Д.П. не здійснює організацію роботи управління належним чином, навіть у таких дрібницях, як надання інформації на запит, а тому, звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправною бездіяльність директора ТУДБР Титори Д.П. щодо ненадання публічної інформації на його запит на інформацію.

Разом з цим, суд першої інстанції встановив, що 25.05.2021 року, за підписом директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, Титори Дмитра Павловича, позивачу за № Т-1616/16-14.2/21 надано відповідь на запит, в якій, крім іншого, повідомлено, що згідно з статтею 31 Закону України «Про оплату праці» відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника. Кодекс законів про працю України та Закон України «Про оплату праці» не передбачає конкретних випадків, у яких така інформація може надаватися іншим фізичним особам. Разом з тим повідомлено, що відповідно до п. 2.2. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 року № 434 (зі змінами), відомості щодо встановлення розміру, нарахування і виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу органу ДБР відносяться до інформації з обмеженим доступом. Роз`яснено, що оскарження рішень, дій, бездіяльності розпорядника інформації здійснюється відповідно до статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

За встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги за даним позовом підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною відмови директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві Титори Дмитра Павловича у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 18 травня 2021 року про надання копії розрахунково-платіжної відомості про нарахування та виплату заробітної плати слідчого Неміри Владислава Вікторовича за період з 01.07.2020 року по теперішній час та зобов`язання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві надати ОСОБА_1 копію розрахунково-платіжної відомості про нарахування та виплату заробітної плати слідчого Неміри Владислава Вікторовича за період з 01.07.2020 року по 18.05.2021 року, тобто, по дату звернення до Територіального управління Державного бюро розслідувань з відповідним запитом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції зазначив, що представником позивача не надано суду акта виконаних робіт з детальним описом конкретних послуг, їх погодинної вартості та затраченого часу на їх виконання, жодних доказів на підтвердження сплати суми, визначеної в договорі, зарахування такої на корить представника позивача, ні квитанції, ні платіжних доручень чи інших банківських документів, які б свідчили про сплату та зарахування коштів на користь представника позивача.

З огляду на викладене, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи конкретні обставини справи, зміст виконаних послуг та доказів на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов висновку, що представником не доведено належними доказами понесення витрат на правову допомогу в розмірі 5434 грн., а тому, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу.

Вирішуючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 13 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

За правилами ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до вимог ст. 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

У даній справі позивач просив визнати протиправною бездіяльність директора ТУДБР Титори Д.П. щодо ненадання публічної інформації на його запит на інформацію.

При цьому, в заявленому позові позивач вказав на те, що 18.05.2021 року він звернувся із запитом на інформацію до ТУДБР, розташоване у м. Миколаєві, проте, станом на теперішній час (на момент подання позову у червні 2021 року) запитувана інформація йому не була надана.

Також, позивач у позові посилається на те, що бездіяльність - це пасивна поведінка особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків і згідно з законодавством України.

З огляду на викладене, позивач зазначив, що неотримання відповіді на запит тривалий час свідчить, що директор ТУДБР Титора Д.П. не здійснює організацію роботи управління належним чином, навіть у таких дрібницях, як надання інформації на запит.

Таким чином, предметом даного позову є саме протиправна, на думку позивача, бездіяльність директора ТУДБР Титори Д.П. щодо ненадання публічної інформації на його запит на інформацію.

Також, підставами позову є саме обставини щодо ненадання відповіді на запит на інформацію.

Тобто, у даній справі позивач звернувся за захистом своїх прав, які порушені внаслідок ненадання відповіді на запит на інформацію та допущення протиправної бездіяльності з боку директора ТУДБР Титори Д.П.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, ТУДБР, розташоване у м. Миколаєві, розглянуто запит позивача від 18.05.2021 року протягом п`яти робочих днів, як того вимагають наведені положення ст. 20 Закону № 2939-VI, та направлено відповідь від 25.05.2021 року № Т-1616/16-14.2/21 за підписом директора Д. Титори на такий запит на електронну адресу позивача, яка була вказана у запиті.

Таким чином, усі доводи позовної заяви щодо неотримання станом на момент подання позову (29.06.2021 року) відповіді на запит позивача та відповідно допущення протиправної бездіяльності з боку директора ТУДБР ОСОБА_2 спростовані в ході розгляду справи.

З огляду на викладене, підстави для задоволення позову та визнання протиправною бездіяльність директора ТУДБР Титори Д.П. щодо ненадання публічної інформації на запит на інформацію від 18.05.2021 року - відсутні.

До таких висновків, за встановлених обставин, дійшов і суд першої інстанції.

Разом з цим, суд першої інстанції встановив, що згідно вказаної відповіді на запит, позивачу відмовлено в задоволенні його запиту на інформацію, а тому, суд першої інстанції у даній справі, вийшовши за межі предмету та підстав позову, розглянув питання щодо обґрунтованості відмови в задоволенні запиту на інформацію.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для виходу за межі предмету та підстав позову, оскільки у даній справі позивач не оскаржував відмову в задоволенні запиту на інформацію та будь-яких доводів щодо протиправності такої відмови у заявленому позові не наведено, хоча станом на момент подання позову ним отримано таку відмову.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Звертаючись до суду позивач просив відновити його право, яке, як вказав останній, порушено внаслідок ненадання відповіді на запит на інформацію та допущення протиправної бездіяльності з боку директора ТУДБР ОСОБА_2 .

Однак, у даній справі встановлено, що таке право позивача не було порушено та ним, у встановлені, строки отримано відповідь на запит.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було підстав для виходу за межі позовних вимог, оскільки відповідно до частини другої статті 9 КАС України такі процесуальні дії суд може вчинити тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту того права, про захист якого просять, а у даній справі позивач оскаржував саме ненадання відповіді на запит на інформацію та це право не було порушене.

Крім того, колегія суддів зазначає, що фактично суд першої інстанції вийшов не лише за межі позовних вимог, а і фактично за межі підстав заявленого позову, оскільки будь-яких обґрунтувань щодо протиправності відмови в задоволенні запиту на інформацію позовна заява не містить.

Окрім цього, колегія суддів наголошує, що відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено відповідь на запит та докази її направлення позивачу і цей відзив з додатками був отриманий позивачем.

Однак, своїм правом на зміну підстав або предмету позову згідно ст. 47 КАС України позивач не скористався та це питання відповідно не розглядалось судом першої інстанції.

Водночас, позивач подав відповідь на відзив, в якому вказав на протиправність відмови в задоволенні запиту, однак, у позовній заяві відмова в задоволенні запиту не оскаржувалась та будь-яких доводів щодо її протиправності позовна заява не містить.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні заявленого позову про визнання протиправною бездіяльності директора ТУДБР Титори Д.П. щодо ненадання публічної інформації на запит на інформацію від 18.05.2021 року та зобов`язання надати запитуєму інформацію слід відмовити.

Разом з цим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача в частині правомірності направленої ним відповіді на запит на інформацію та відмови в задоволенні запиту, оскільки така відмова фактично не є предметом даного спору, а позивачем оскаржувалась саме бездіяльність, яка, як встановлено судом недопущена з боку відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, на підставі ст. 317 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому, доходячи вказаного висновку, колегія суддів відхиляє доводи заперечень позивача на апеляційну скаргу стосовно відсутності у особи, що підписала апеляційну скаргу, права на представництво відповідача у даній справі, з огляду на викладене.

Так, згідно ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта.

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті першої цього Закону витяг з Єдиного державного реєстру (далі - Витяг) містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.

Отже, наявність відповідного запису у реєстрі про те, що особа, що підписала апеляційну скаргу, - Горнецька М.В. має повноваження вчиняти діє від імені юридичної особи ТУДБР, розташоване у м. Миколаєві, діє в судах без окремого доручення (самопредставництво) з усіма правами та обов`язками сторони, в тому числі, подання процесуальних документів, оскарження судових рішень та надана апелянтом Виписка з ЄДРПОУ є належними і достатніми (достовірними) підтвердженнями наявності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд, що повністю спростовує доводи позивача.

Також, враховуючи, що суд апеляційної інстанції у даній справі дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, колегія суддів, на підставі ст. 139 КАС України, вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача в частині стягнення на його користь з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу та вимог заяви про стягнення таких витрат під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві - Титори Дмитра Павловича, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 17.11.2021 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька