Справа № 460/10418/21
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2021 року м. Рівне №460/10418/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідач 1), Департаменту фінансів Міністерства оборони України (далі - відповідач 2), в якому просить суд: 1) визнати протиправною відмову №248/116/дск від 27 квітня 2021 року Департаменту фінансів Міністерства оборони України позивачу у здійсненні розрахунку для врахування обчислення вислуги років для отримання пенсії позивачу у зв`язку із безпосередньою участю в антитерористичній операції у період з 14.12.2016 року по 25.04.2017 року в с. Успенівка Донецької області, з 19.07.2017 року по 23.08.2017 року, з 17.11.2017 року по 23.03.2018 року в Луганській області; 2) зобов`язати Департамент фінансів Міністерства оборони України здійснити розрахунок для врахування обчислення вислуги років для отримання пенсії позивачу у зв`язку із безпосередньою участю в антитерористичній операції у період з 14.12.2016 року по 25.04.2017 року в с. Успенівка Донецької області, з 19.07.2017 року по 23.08.2017 року, з 17.11.2017 року по 23.03.2018 року в Луганській області; 3) зобов`язати Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки із врахуванням обчислення вислуги років для отримання пенсії позивачу у зв`язку із безпосередньою участю в антитерористичній операції у період з 14.12.2016 року по 25.04.2017 року в с. Успенівка Донецької області, з 19.07.2017 року по 23.08.2017 року, з 17.11.2017 року по 23.03.2018 року в Луганській області, подати необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про виплату пенсії позивачу із врахуванням перерахунку вислуги років. В обґрунтування позову зазначає, що він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цінності України в районі проведення антитерористичної операції протягом трьох періодів: з 14.12.2016 по 25.04.2017 в с. Успенівка, Донецької області, з 19.07.2017 по 23.08.2017 та з 17.11.2017 по 23.03.2018 в Луганській області. Вказує, що має посвідчення учасника бойових дій, серії НОМЕР_1 від 30.09.2016 та пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 від 21.11.2018 року. 07 червня 2021 року, для реалізації свого права на отримання соціальних виплат, як особи, що є учасником бойових дій, він звернувся до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про зарахування періоду проходження військової служби на пільгових умовах, з 17.11.2017 року по 23.03.2018 року, на що отримав відповідь від 09 червня 2021 року № 12/1/1.195, де повідомлялося, що його заява повернена Департаментом фінансів Міністерства оборони України без реалізації, оскільки у справі немає документального підтвердження для зарахування періоду військової служби в пільговому обчисленні. Така відмова відповідача 2 є протиправною, оскільки факт перебування позивача в районі проведення антитерористичній операції у Луганській області з 17 листопада 2017 року по 23 березня 2018 року встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили. Просить позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Відповідач 1 відзив на позов не подав.

Відповідач 2 в установлений законом строк подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав. Свої заперечення аргументує тим, що участь позивача в АТО у період з 14 грудня 2016 року по 25 квітня 2017 року з 19 липня 2017 року по 23 серпня 2017 року та один день -17 листопада 2017 року зараховані один за три місяці до вислуги років на пенсію. А період з 18.11.2021 по 23.03.2018 не зарахований у пільговому обчисленні оскільки в особовій справі позивача відсутні підтверджуючі документи. Просить у задоволенні позову відмовити. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то відповідач зазначив, що зміст позовної заяви у даній справі аналогічний рішенню Рівненського міського суду від 01 грудня 2020 року у справі № 569/17863/20 про встановлення факту, що має юридичне значення. Приймаючи до уваги високу кваліфікацію представника позивача, відсутність необхідності у складних підрахунках суми, яка підлягає стягненню, відрядження для виїзних консультацій та представництва у суді, незначну складність справи, незначний обсяг робіт, а також враховуючи час, який міг би витратити адвокат на підготовку матеріалів, як кваліфікований фахівець, вважає, що заявлені витрати на правову допомогу є не співмірними та не відповідають вимогам КАС України.

Позовна заява надійшла до суду 23.07.2021.

28.07.2021 ухвалою суду позов залишений без руху.

10.08.2021 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

07.09.2021 позивачем подано клопотання про долучення доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу на суму 4000грн.

16.11.2021 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання відповідача 2 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд враховує наступне.

ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цінності України в районі проведення антитерористичної операції протягом трьох періодів: з 14.12.2016 по 25.04.2017 в с. Успенівка, Донецької області, з 19.07.2017 по 23.08.2017 та з 17.11.2017 по 23.03.2018 в Луганській області. Має посвідчення учасника бойових дій, серії НОМЕР_1 від 30.09.2016 та пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 від 21.11.2018 року.

19.01.2021 та 07.06.2021, для реалізації свого права на отримання соціальних виплат, як особи, що є учасником бойових дій, ОСОБА_1 звертався до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про зарахування періоду проходження військової служби на пільгових умовах, з 17.11.2017 року по 23.03.2018 року, на що отримав відповідь від 07.05.2021 № 12/1/1111 та від 09.06.2021 року № 12/1/1.195, де повідомлялося, що його заява повернена Департаментом фінансів Міністерства оборони України без реалізації, оскільки у справі немає документального підтвердження для зарахування періоду військової служби в пільговому обчисленні.

Не погодившись з такими діями відповідачів, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

У свою чергу, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 статті 8 Закону № 2011-ХІІ, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 цього ж закону встановлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 лютого 1992 року визначено порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років.

Підпунктом «а» пункту 3 даного Порядку установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховується на пільгових умовах час проходження служби, один місяць служби за три місяці, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Аналогічні приписи містяться і в п. 2.3 розділу ІІ Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 р. за № 1294/26071 (далі Положення № 530).

Відповідно до п. 2.9 Положення № 530, обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється за послужним списком з особової справи військовослужбовця. Документами, що підтверджують окремі періоди військової служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах, є:

довідки архівних і військово-лікувальних закладів;

переліки посад льотного складу, посад управлінь з`єднань підводних човнів і з`єднань тральщиків, служба в яких підлягає зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах, затверджені наказами Міністра оборони України;

листи обліку: льотної роботи військовослужбовців льотного складу, стажу плавання військовослужбовців Військово-Морських Сил Збройних Сил України (Військово-Морського Флоту СРСР) та Державної прикордонної служби України (Прикордонних військ СРСР), виконання стрибків з парашутом військовослужбовців, служба яких пов`язана із систематичними стрибками з парашутом, роботи водолазами під водою;

витяги з наказів командирів військових частин або повідомлення військових частин, управлінь (відділів) особового складу (персоналу), управлінь (відділів) кадрів або управлінь (відділів) мобілізації та комплектування відповідних штабів про час проходження військовослужбовцями служби у високогірних місцевостях, в укріплених районах СРСР із залученням до несення бойового чергування в спорудах оборонних позицій у складі бойових обслуг;

довідки кадрових органів Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, про службу в цих військових формуваннях, яка підлягає зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах;

дипломи, посвідчення, довідки і повідомлення цивільних вищих та інших навчальних закладів про час навчання в цих навчальних закладах для зарахування часу навчання до вислуги років та загального страхового стажу;

інші документи, що підтверджують періоди дійсної військової служби в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, служби в органах Міністерства внутрішніх справ СРСР та держав - учасниць СНД.

При обчисленні вислуги років на пенсію військовослужбовцям, які підлягають звільненню з військової служби, складається розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію (додаток 3). У розрахунку зазначаються всі календарні періоди військової служби і окремо періоди, що зараховуються до вислуги років на пільгових умовах, а також загальна вислуга років на пенсію (п. 2.13 Положення № 530).

Попередній розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію складається відповідним управлінням (відділом) персоналу та передається разом з особовою справою до фінансового органу (пункт 2.12 цього розділу), який складає основний розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію і повертає його в управління (відділ) персоналу для долучення до особової справи військовослужбовця. Вислуга років розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення військовослужбовця. Розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію не складається для військовослужбовців, щодо яких на дату запланованого звільнення не дотримуються умови призначення пенсії, зазначені у статті 12 Закону. Після звільнення військовослужбовця з військової служби зазначений примірник особової справи разом з основним розрахунком вислуги років надсилається в обласний військовий комісаріат (ТЦКСП) за обраним військовослужбовцем місцем проживання, а попередній розрахунок залишається у справах фінансового органу та зберігається протягом трьох років (п. 2.15).

Згідно із п. 2.18 Положення № 530, обласний військовий комісаріат (ТЦКСП) при призначенні пенсій перевіряє розрахунки вислуги років і додатково включає період неврахованої служби військовослужбовців з дня складення розрахунку вислуги років по день звільнення з військової служби. При цьому невраховані періоди служби, передбаченої підпунктами 2 і 3 пункту 2.3 цього розділу, зараховуються до вислуги років на відповідних пільгових умовах. Підставою для зарахування цих періодів є підтвердження управління (відділу) персоналу або військової частини про те, що військовослужбовець у відповідний період мав право на таку пільгу, а для зарахування служби у високогірних місцевостях України - витяг з наказу командира військової частини.

Вислуга років на пенсію, обчислена органами, зазначеними в пункті 2.12 цього розділу, доводиться під підпис військовослужбовцю, який представляється до звільнення з військової служби, на звороті відповідного розрахунку. Заперечення військовослужбовця щодо складеного розрахунку повинні бути розглянуті до його звільнення з військової служби. Спірні питання щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах за поданнями начальників відповідних управлінь персоналу вирішує комісія Міністерства оборони України в складі, що затверджується наказом Міністерства оборони України. На розгляд комісії виносяться тільки ті спірні питання, які не можуть бути вирішені на місці підрозділами персоналу та фінансовими органами, зазначеними в пункті 2.12 цього розділу. Для винесення питання на розгляд комісії управління (відділ) персоналу з`ясовує всі обставини, пов`язані зі спірними періодами служби, подає всі документи разом з особовою справою військовослужбовця і своїми висновками до управління персоналу вищого рівня (за підпорядкованістю), яке після ретельного вивчення цього питання направляє документи на розгляд зазначеної комісії (п. 2.19).

Щодо позовних вимог про визнання протиправною відмову № 248/116/дск від 27 квітня 2021 року Департаменту фінансів Міністерства оборони України позивачу у здійсненні розрахунку для врахування обчислення вислуги років для отримання пенсії позивачу у зв`язку із безпосередньою участю в антитерористичній операції у період з 14.12.2016 року по 25.04.2017 року в с. Успенівка Донецької області, з 19.07.2017 року по 23.08.2017 року, з 17.11.2017 року по 23.03.2018 року в Луганській області та зобов`язання Департамент фінансів Міністерства оборони України здійснити розрахунок для врахування обчислення вислуги років для отримання пенсії позивачу у зв`язку із безпосередньою участю в антитерористичній операції у період з 14.12.2016 року по 25.04.2017 року в с. Успенівка Донецької області, з 19.07.2017 року по 23.08.2017 року, з 17.11.2017 року по 23.03.2018 року в Луганській області.

Матеріалами справи стверджується, що позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цінності України в районі проведення антитерористичної операції протягом трьох періодів: з 14.12.2016 по 25.04.2017 в с. Успенівка, Донецької області, з 19.07.2017 по 23.08.2017 та з 17.11.2017 по 23.03.2018 в Луганській області. Має посвідчення учасника бойових дій, серії НОМЕР_1 від 30.09.2016 та пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 від 21.11.2018 року.

Як вбачається із матеріалів справи, Департаментом фінансів Міністерства оборони України періоди участі позивача в АТО з 14.12.2016 по 25.04.2017, з 19.07.2017 по 23.08.2017 та 17.11.2017 зараховані (один місяць за три місяці) до вислуги років на пенсію.

Наведений факт не заперечується і позивачем. Отже, доводи та посилання позивача про відмову відповідача 2 у здійсненні розрахунку для врахування обчислення вислуги років для отримання пенсії за періоди з 14.12.2016 по 25.04.2017, з 19.07.2017 по 23.08.2017 та 17.11.2017, є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не належать.

Позаяк, період участі позивача в АТО 17.11.2017 Департаментом фінансів Міністерства оборони України враховано до вислуги років позивача на пенсію, то спірним періодом у даній справі є період участі позивача в АТО з 18.11.2017 по 23.03.2018.

При цьому, суд звертає увагу, що обставини щодо перебування позивача в районі проведення антитерористичної операції у період з 17.11.2017 по 23.03.2018 ( в тому числі факт вибуття 23.03.2018) встановлені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.12.2020 у справі № 569/178663/20. Наведене рішення набрало законної сили 04.01.2021 року.

За правилами ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судом встановлено, що 19.01.2021 та 07.06.2021, для реалізації свого права на отримання соціальних виплат, як особи, що є учасником бойових дій, ОСОБА_1 звертався до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про зарахування періоду проходження військової служби на пільгових умовах, з 17.11.2017 року по 23.03.2018 року, на що отримав відповідь відповідача 1 від 07.05.2021 № 12/1/1111 та від 09.06.2021 року № 12/1/1.195, в якій повідомлялося, що його заява повернена Департаментом фінансів Міністерства оборони України без реалізації, оскільки у справі немає документального підтвердження для зарахування періоду військової служби в пільговому обчисленні.

Варто зазначити, що позивач звертався до відповідача 1 із заявами про зарахування періоду проходження військової служби на пільгових умовах з 17.11.2017 року по 23.03.2018 року, після набрання рішенням суду від 01.12.2020 у справі № 569/17863/20 законної сили. При цьому, особова справа позивача, відповідачем 1 була направлена для вирішення питання зарахування стажу до відповідача 2 у відповідності до Положення № 530.

Однак, відповідачем 2 листом № 248/1166/дск від 27.04.2021 вказану особову справу повернуто без реалізації з посиланням на те, що відповідно до наказу командира оперативно-тактичного угрупування «Луганськ» від 17.11.2017 № 324, полковник ОСОБА_1 прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення з метою виконання службових (бойових) завдань з 17 листопада 2017 року. А факт, вибуття полковника ОСОБА_1 зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей для виконання службових (бойових) завдань документально не підтверджується. Отже, участь полковника ОСОБА_1 в АТО документально підтверджена лише одним днем, що і було враховано при обчисленні вислуги років на пенсію.

Також вказаним листом зазначено, що Постанова Рівненського міського суду від 01 грудня 2020 року зобов`язує військову частину НОМЕР_4 та Рівненський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки встановити факт перебування полковника ОСОБА_1 в районі проведення антитерористичної операції у Луганській області з 17 листопада 2017 року по 23 березня 2018 року, але не підтверджує проходження служби протягом якого позивач брав участь в антитерористичній операції, тому для складання нового розрахунку підстав немає.

Однак, такі твердження відповідача 2 не відповідають дійсності з огляду на таке.

Так, у рішенні суду від 01.12.2020 у справі № 569/17863/20 зазначено, що : «Період участі полковника ОСОБА_1 в зоні АТО з 17 листопада 2017 року по 23 березня 2018 року підтверджується наступними документами.

Витяг від 16 листопада 2017 року № 106/дск із наказу першого заступника керівника антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, відрядити в район її проведення з підпорядкуванням керівнику Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з 10 листопада 2017 року полковника ОСОБА_1 , заступника командира дивізіону по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_5 , на підставі телеграми начальника штабу - першого заступника командувача Повітряних Сил Збройних Сил України генерал-майора ОСОБА_2 від 03.11.2017 №350/123/2185/пс/дск (вх. Від 03.11.2017 №5187дск).

Витяг від 17 листопада 2017 року № 324 з наказу командира оперативно-тактичного угруповання "Луганськ" (по стройовій частині) про те, щоб вважати такими, що 17 листопада 2017 року прибули до складу та засобів оперативно-тактичного угруповання "Луганськ", які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань, військову частину НОМЕР_4 (м. Шепетівка) полковника ОСОБА_1 , заступника командира дивізіону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_5 , на підставі посвідчення про відрядження № 358 від 16.11.2017 року.

Витяг від 16 листопада 2017 року № 279 з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині), про те, що вважати такими, що вибули у відрядження у визначений позиційний район військової частини НОМЕР_6 , до сил та засобів ОТУ "Луганськ" в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, для виконання службових (бойових) завдань, полковника ОСОБА_1 , заступника командира дивізіону по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_5 , на підставі посвідчення про відрядження.

Вимога від 06 грудня 2017 року №313/7/6114дск тимчасово виконуючого обов`язки першого заступника начальника Генерального штабу ЗСУ генерал-майора Назарова В.М. про залучення до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, відрядити в район її проведення з підпорядкуванням керівнику Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з 10 листопада 2017 року полковника ОСОБА_1 , заступника командира дивізіону по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_5 , на підставі телеграми начальника штабу - першого заступника командувача Повітряних Сил ЗСУ генерала-майора ОСОБА_2 від 03.11.2017 №350/123/2185/пс/дск (вх. від 03.11.2017 року №5187 ог/дск).

Витяг від 26 березня 2018 року № 67 з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) про те, щоб вважати такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків з 24 березня 2018 року, з відрядження з визначеного позиційного району військової частини НОМЕР_6 , сил та засобів ОТУ "Луганськ" в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, полковника ОСОБА_1 , заступника командира військової частини НОМЕР_5 з морально психологічного забезпечення, на підставі посвідчення про відрядження від 16.11.2017 № 358.

Заявник вказує, що при поверненні із складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування "Луганськ" з особової справи не було повернуто наказ командира оперативно-тактичного угруповання "Луганськ" (по стройовій частині) про вибуття полковника ОСОБА_1 , зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угруповання "Луганськ" за датою 23 березня 2018 року. А тому не зафіксований безпосередній факт вибуття полковника ОСОБА_1 зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угруповання "Луганськ", що робить неможливим його подальше звернення для перерахування коштів, як особи, що є учасником бойових дій».

Отже, наведеним рішенням суду встановлено саме факт участі полковника ОСОБА_1 в зоні АТО з 17 листопада 2017 року по 23 березня 2018 року і таке рішення є підтверджуючим документом участі позивача в АТО у спірному періоді.

Окрім цього, не відповідають дійсності твердження відповідача 2, що Постанова Рівненського міського суду від 01 грудня 2020 року зобов`язує військову частину НОМЕР_4 та Рівненський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки встановити факт перебування полковника ОСОБА_1 в районі проведення антитерористичної операції у Луганській області з 17 листопада 2017 року по 23 березня 2018 року, оскільки такий факт встановлений безпосередньо судом.

Також суд зауважує, що з врахуванням ч. 4 ст. 78 КАС України, витребовувати у відповідача 1 особову справу ОСОБА_1 та всі документи, які стосуються справи немає необхідності.

Положенням ч. 1, 2 ст. 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За наведених обставин, отримавши особову справу позивача із рішенням суду, яке набрало законної сили, відповідач 2 мав здійснити зарахування та обчтслення позивачу періоду проходження військової служби на пільгових умовах за період з 18.11.2017 року по 23.03.2018 року.

Доводи відповідача 2 про те, що позовні вимоги до нього є передчасними, не заслуговують на увагу суду, позаяк у відповідача 2 були наявні всі документи, в тому числі і рішення суду, яке набрало законної сили, які підтверджують участь позивача в АТО у спірному періоді, що слугують для прийняття позитивного рішення щодо зарахування та обчислення періоду проходження військової служби позивача на пільгових умовах за період з 18.11.2017 року по 23.03.2018 року.

Щодо клопотання відповідача 2 про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем місячного строку звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зауважує, що предметом позову є, зокрема, визнання протиправною відмову відповідача 2 № 248/116/дск від 27.04.2017.

Із матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до суду із даним позовом 23.07.2021 року.

Разом з тим, матеріалами справи стверджується, що позивачем вживалися заходи з метою досудового врегулювання спору.

Так, 19.01.2021 та 07.06.2021, для реалізації свого права на отримання соціальних виплат, як особи, що є учасником бойових дій, ОСОБА_1 звертався до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про зарахування періоду проходження військової служби на пільгових умовах, з 17.11.2017 року по 23.03.2018 року, на що отримав відповідь відповідача 1 від 07.05.2021 № 12/1/1111 та від 09.06.2021 року № 12/1/1.195.

Таким чином, відлік місячного строку звернення з цим позовом до суду починається з дати отримання позивачем листа відповідача 1 від 09.06.2021 року № 12/1/1.195, тому строк звернення до суду позивачем не пропущений, отже клопотання відповідача 2 про залишення позову без розгляду задоволенню не належить.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною відмову відповідача 2 у зарахуванні та обчитсленні позивачу період проходження військової служби на пільгових умовах з 18.11.2017 року по 23.03.2018 року та зобов`язання відповідача 2 зарахувати та обчислити позивачу період проходження військової служби на пільгових умовах з 18.11.2017 року по 23.03.2018 року належать до задоволення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки із врахуванням обчислення вислуги років для отримання пенсії позивачу у зв`язку із безпосередньою участю в антитерористичній операції у період з 14.12.2016 року по 25.04.2017 року в с. Успенівка Донецької області, з 19.07.2017 року по 23.08.2017 року, з 17.11.2017 року по 23.03.2018 року в Луганській області, подати необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про виплату пенсії позивачу із врахуванням перерахунку вислуги років.

Вказана позовна вимога жодним чином не обґрунтована позивачем в заяві по суті справи (позові).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право. Задоволення позовних вимог на майбутнє не допускається.

Відповідно до п. 2.19 Положення № 530, спірні питання щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах за поданнями начальників відповідних управлінь персоналу вирішує комісія Міністерства оборони України в складі, що затверджується наказом Міністерства оборони України. На розгляд комісії виносяться тільки ті спірні питання, які не можуть бути вирішені на місці підрозділами персоналу та фінансовими органами, зазначеними в пункті 2.12 цього розділу.

Для винесення питання на розгляд комісії управління (відділ) персоналу з`ясовує всі обставини, пов`язані зі спірними періодами служби, подає всі документи разом з особовою справою військовослужбовця і своїми висновками до управління персоналу вищого рівня (за підпорядкованістю), яке після ретельного вивчення цього питання направляє документи на розгляд зазначеної комісії.

Отже, до моменту отримання рішення комісії Міністерства оборони України в складі, що затверджується наказом Міністерства оборони України про зарахування позивачу періоду проходження військової служби на пільгових умовах з 18.11.2017 року по 23.03.2018 року, у відповідача 1 не виникає обов`язку подати необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про виплату пенсії позивачу із врахуванням перерахунку вислуги років. Тому, в межах даних спірних правовідносин жодних прав позивача відповідачем 1 не порушено, відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За сукупності викладених обставин, позов позивача належить до часткового задоволення.

За правилами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у вигляді судового збору відсутні, оскільки на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від його сплати.

Щодо стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Дослідивши докази, долучені позивачем та заперечення відповідача 2, суд враховує наступне.

Відповідно до п.10 ч.3 ст. 2 КАС України, основними засадами адміністративного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За правилами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із частиною 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

За правилами частини сьомої статті 134 КАС України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із нормами частин 1 статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

До матеріалів справи долучений договір про надання правової допомоги від 05.07.2021 року, укладений між Адвокатським бюро «САВОНІК та Партнери» в особі керуючого бюро - адвоката Савонік Наталії Ігорівни та ОСОБА_1 . Предметом вказаного Договору є надання правової допомоги клієнту зазначеної у п. 1.1. Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору, за надання правової допомоги згідно даного Договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Також до матеріалів справи долучений акт приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2021, який свідчить, що вартість виконаних послуг виконавця складає 4000грн, та розрахунок витрат, пов`язаних з правовою допомогою стороні від 31.07.2021.

На підтвердження понесених витрат, заявником долучено квитанцію на суму 4000грн. № 0.0..1 від 03.08.2021.

Дослідивши надані докази, суд зазначає, що в кожному із перерахованих документів міститься детальний опис усіх наданих послуг саме у цій справі, тобто наявні усі дані, які дають можливість ідентифікувати кожну надану послугу та прослідкувати взаємний зв`язок із даними спором.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що подані заявником докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в сумі 4000грн, є первинними бухгалтерськими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Зазначений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд дійшов висновку, що надані суду докази повністю доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу саме в адміністративній справі № 460/10418/21, тому стягнення на його користь понесених ним витрат з урахуванням ч. 3 ст. 139 КАС України належить до часткового задоволення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, оскільки у задоволенні позовних вимог до відповідача 1 відмовлено. При цьому суд враховує, що Департамент фінансів Міністерства оборони України є структурним підрозділом апарату Міністерства оборони України, підпорядкованим Міністру оборони України, тому судові витрати слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову № 248/116/дск від 27 квітня 2021 року Департаменту фінансів Міністерства оборони України у врахуванні обчислення ОСОБА_1 вислуги років для отримання пенсії у зв`язку із безпосередньою участю в антитерористичній операції в Луганській області періоду з 18 листопада 2017 року по 23 березня 2018 року.

Зобов`язати Департамент фінансів Міністерства оборони України зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 період з 18 листопада 2017 року по 23 березня 2018 року на пільгових умовах у зв`язку із безпосередньою участю в антитерористичній операції в Луганській області, для отримання пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Міністерства оборони України (2) судові витрати у вигляді витрат, понесених на професійну правничу допомогу в сумі 2000грн (дві тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

2) відповідач 1 - Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Грабник, 4, );

3) відповідач 2 - Департамент фінансів Міністерства оборони України (03168, м. Київ-168, проспект Повітрофлотський, 6 ).

Повний текст рішення складений 17 листопада 2021 року

Суддя Т.О. Комшелюк