Справа № 500/6542/21
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6542/21

17 листопада 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області включити до трудового стажу позивача записи зроблені в трудовій книжці НОМЕР_1 та стаж роботи в СМП "Аксель", поновити тримісячний термін розгляду заяви від 15.07.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 липня 2021 року звернувся до сервісного центру Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком, та згодом отримав відповідь від 26.07.2021 року, з якої слідує, що йому відмовлено в призначенні пенсії з причин недостатності страхового стажу. Позивач вважає, що відповідачем протиправно до уваги не взято записи зроблені в трудовій книжці НОМЕР_2 з причини відсутності на першій сторінці даних про дату та місяць народження (вказаний лише рік народження), а також не взято до уваги трудовий стаж роботи в СМП «Аксель», код ЄДРПОУ №1457185, по причині нечіткого відтиску печатки. Просить врахувати наявність у позивача трудової книжки, в якій присутній правильний та точний запис про період роботи в СМП «Аксель», під яким стоїть підпис директора. За таких обставин, просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 18.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що до загального стажу не враховано періоди роботи: з 29.03.1983 по 07.02.1984, з 13.08.1984 по 10.04.1985, з 04.09.1985 по 29.08.1986, з 01.09.1986 по 31.08.1988., з 10.08.1989 по 01.10.1991рр., з 21.10.1991 по 25.11.1992рр., з 09.11.1993 по 31.10.2001 - не читається печатка, індивідуальні відомості про застраховану особу (ок5) за період з 01.01.1998 по 31.10.2001 відсутні. Таким чином, вважає, що підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи, які записані в трудовій книжці серії НОМЕР_3 та період роботи в СМП "Аксель", повторно розглянути заяву від 15.07.2021 року з дати набрання рішенням законної сили, підстав немає .

Частиною п`ятою ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки клопотань у розумінні вказаної статті до суду не надходило, розгляд даної справи здійснюється за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, листом Відділом обслуговування громадян №11 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 26.07.2021 №1900-0214-9/21885 позивача повідомлено про те, що до загального стажу не враховано періоди роботи: з 29.03.1983 по 07.02.1984, з 13.08.1984 по 10.04.1985, з 04.09.1985 по 29.08.1986, з 01.09.1986 по 31.08.1988., з 10.08.1989 по 01.10.1991, з 21.10.1991 по 25.11.1992., з 09.11.1993 по 31.10.2001 - не читається печатка, індивідуальні відомості про застраховану особу (ок5) за період з 01.01.1998 по 31.10.2001 відсутні. Зазначено, що аналіз наданих позивачем документів свідчить, що страховий стаж становить 10 років 09 місяців 03 дні, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

З вказаного листа також слідує, що позивачем до заяви про призначення пенсії від 15.07.2021 року були надані наступні документи: трудову книжку НОМЕР_4 від 02.09.1983 року, яка не взята до уваги, оскільки відсутні дата та місяць народження (зазначений тільки рік); трудову книжку НОМЕР_5 від 28.08.1983 року; посвідчення №2 від 21.06.1983 року (для підтвердження періоду роботи в інтернатурі); диплом НОМЕР_6 від 19.06.1982 року; довідку від 11.06.2021 року № 8483/6/19-00-24-04/14082 про перебування на обліку як суб`єкт господарської діяльності - фізична особа підприємець.

Одночасно повідомлено про те, що позивач має право звернутися із заявою про призначення пенсії після усунення вищевказаних недоліків, протягом трьох місяців після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Також, у відповідь на звернення позивача щодо обчислення страхового стажу відповідач листом від 28.09.2021 №5733-5828/Б-02/8-1900/21 повідомив позивача про те, що оскільки в матеріалах пенсійної справи відсутні та позивачем не надавалися документи, котрі би підтверджували період роботи з 09.11.1993 по 31.10.2001 в СМП "Аксель", тому зарахувати вказаний період роботи до страхового стажу немає підстав. У випадку представлення додаткових документів, страховий стаж буде переглянуто.

Не погоджуючись з відмовами відповідача, оформленими листамм, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (надалі, Закон № 1058) визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу першого частини другої ст. 24 Закону України №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, а саме передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 26 Закону 1058 наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Положеннями статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (надалі, Закон № 1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (надалі, Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з матеріалів справи, до загального стажу не враховано періоди роботи: з 29.03.1983 по 07.02.1984, з 13.08.1984 по 10.04.1985, з 04.09.1985 по 29.08.1986, з 01.09.1986 по 31.08.1988., з 10.08.1989 по 01.10.1991, з 21.10.1991 по 25.11.1992., з 09.11.1993 по 31.10.2001 - не читається печатка, індивідуальні відомості про застраховану особу (ок5) за період з 01.01.1998 по 31.10.2001 відсутні. Крім цього, відповідачем не взято до уваги при вирішенні питання про призначення пенсії трудову книжку НОМЕР_4 від 02.09.1983 року, оскільки відсутні дата та місяць народження (зазначений тільки рік).

Відповідач також вказує на те, що в матеріалах пенсійної справи відсутні та позивачем не надавалися документи, котрі би підтверджували період роботи з 09.11.1993 по 31.10.2001 в СМП "Аксель".

З наведених мотивів суд зазначає наступне.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування періодів роботи позивача, суд враховує положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі Інструкція № 58).

Пунктами 2.2 - 2.3 Інструкції № 58 передбачено що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.6 Інструкції № 58).

Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою відсутності трудового стажу позивача за спірний період.

Крім цього, суд зазначає, що Наказ №58 вимагає наявності відтиску печатки під наказом про звільнення з роботи, однак не містить норми, якою встановлюється недійсність запису в трудовій книжці з підстав нечіткості відтиску.

Суд також зауважує, щодо відсутності дати та місяця народження в трудовій книжці, то відповідно до п.4.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 року №22-1, якщо в поданому документі зазначено тільки рік народження без позначення місяця, то за дату народження приймається перше липня цього року. У випадках, коли в документі про стаж зазначено тільки рік початку трудової діяльності або рік її закінчення без позначення точних дат, датою початку або закінчення вважається перше липня цього року.

Якщо в документі про дату народження (смерті) або про стаж зазначено тільки рік і місяць, без позначення точної дати, то датою народження (смерті) або початку роботи вважається 15-е число відповідного місяця.

Відтак, суд вважає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Дана позиція кореспондується з позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Так, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , судом встановлено наступні відомості про трудову діяльність позивача у спірні періоди:

з 29.08.1983 по 07.02.1984 - в Установі КЛ-400 на посаді начальника хірургічного відділу поліклініки і лікарні;

з 13.08.1984 по 10.04.1985 - в Дубровицькій райлікарні на посаді лікаря-хірурга Висоцької відділкової лікарні;

з 04.09.1985 по 29.08.1986 - в Медсанчастині н/о "ТКЗ" на посаді лікаря-хірурга;

з 01.09.1986 по 31.08.1988 - в Тернопільському державному медуніверситеті ординатором на кафедру загальної хірургії,

з 10.08.1989 по 01.10.1991 - на посаді молодшого наукового співробітника відділу медичного машинобудування науково-дослідної частини Тернопільської філії ЛПІ;

з 21.10.1991 по 25.11.1992 - в Тернопільському державному медуніверситеті на посаді молодшого наукового співробітника.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 , позивач в період з 09.11.1993 по 31.10.2001 працював на посаді директора СМП "Аксель"

Таким чином, суд вважає, що наведені відповідачем обставини для відмови у зарахуванні спірних періодів є формальними та не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.05.2011: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини четвертої ст.245 КАС України).

Отже, суд дійшов переконання, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними та скасування відмов Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлені листами від 26.07.2021 №1900-0214-9/21885 у призначенні пенсії за віком, та від 28.09.2021 №5733-5828/Б-02/8-1900/21 щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 09.11.1993 по 31.10.2001, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , період роботи з 09.11.1993 по 31.10.2001 на посаді директора СМП "Аксель", та вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення з врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлені листами від 26.07.2021 №1900-0214-9/21885 у призначенні пенсії за віком, та від 28.09.2021 №5733-5828/Б-02/8-1900/21 щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 09.11.1993 по 31.10.2001,

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , період роботи з 09.11.1993 по 31.10.2001 на посаді директора СМП "Аксель", та вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення з врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 17 листопада 2021 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження:Майдан Волі, 3, м. Тернопіль,46001 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.