Справа № 160/22246/21
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради про визнання протиправними та скасування приписів №1185Д від 19.10.2021, №1186Д від 19.10.2021 та №1187Д від 19.10.2021, винесені Комунальним підприємством «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради.
Разом з адміністративним позовом 15.11.2021 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить забезпечити позов шляхом зупинення дії приписів №1185Д від 19.10.2021, №1186Д від 19.10.2021 та №1187Д від 19.10.2021, винесених Комунальним підприємством «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради.
В обґрунтування вказаної заяви позивачем зазначено, що 19.10.2021 головним спеціалістом відділу контролю благоустрою у сфері споживчого ринку КП «Дніпровські активи», без жодного вжиття заходів були складені акти: №1185Д про неможливість встановити власника (користувача) тимчасової споруди -літній майданчик за адресою АДРЕСА_1 , №1186Д про неможливість встановити власника (користувача) тимчасової споруди -приміщення кафе за адресою АДРЕСА_1 , №1187Д про неможливість встановити власника (користувача) тимчасової споруди -навіс за адресою АДРЕСА_1 .
В цей же день були складені приписи №1185Д від 19.10.2021, №1186Д від 19.10.2021 та №1187Д від 19.10.2021 власнику тимчасових споруд щодо порушень і недоліків у сфері благоустрою, які виявлено при перевірці території міста з вимогою усунути виявлені недоліки, порушення у сфері благоустрою на території міста відповідно до Правил благоустрою території міста, затверджених рішенням міської ради від 27.11.2013 №44/43 (зі змінами) (пп. 19.1.1, 19.1.2.,20.4); надати правовстановлюючі документи, що підтверджують законність зайняття об`єкту землеустрою; усунути наслідки порушення Правил благоустрою території міста Дніпро (вжити заходів по звільненню об`єктів благоустрою шляхом здійснення демонтажу власними силами та привести звільнену від зазначеної тимчасової споруди та/або об`єкта сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг територію в придатний для використання стан).
Зі змісту оскаржуваних приписів вбачається, що у разі їх невиконання, демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд буде здійснено примусово, з відшкодуванням усіх витрат, пов`язаних з демонтажем, транспортуванням, зберіганням демонтованої тимчасової споруди та/або об`єкта сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг та відновлення об`єкту благоустрою до належного стану.
В той же час, вказує позивач, чинним законодавством України не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування щодо затвердження порядків, положень чи будь-яких інших документів, які регламентують проведення демонтажу встановлених споруд. Об`єкти самочинного будівництва підлягають знесенню виключно за рішенням суду.
У разі незастосування заходу забезпечення позову, шляхом зупинення дії індивідуального акта із забороною відповідачу та іншим особам вчиняти дії щодо демонтажу об`єкту землеустрою, позивачу, в результаті прийнятого протиправного рішення, буде нанесено безповоротні наслідки, у вигляді демонтажу споруд, які йому належать, та як результат позивачем буде понесено значні втрати майнового характеру.
При вирішенні питання забезпечення позову суд виходить з наступного.
Предметом спору у даній справі, є оскарження законності приписів, винесених КД «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради щодо тимчасових споруд по АДРЕСА_1 , якими зобов"язано фізичну особу-підприємця здійснити демонтаж об"єктів благоустрою.
За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює, зокрема, наступну діяльність: 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний); 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 47.19. Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч. 2 ст. 150 КАС України).
В ч. 1 ст. 151 КАС України наведені види забезпечення позову, до яких зокрема, відносяться: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; заборона відповідачу вчиняти певні дії; встановлення обов`язку відповідача вчинити певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
За приписами ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову; заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами; суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Заявник, звертаючись із заявою щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, повинен обґрунтувати підстави звернення із такою заявою, а також надати відповідні докази.
Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів.
З аналізу вказаних норм вбачається, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.
Як зазначалось вище, єдиною обставиною, з якою позивач пов`язує необхідність забезпечення позову, це демонтаж споруд та понесення позивачем в майбутньому матеріальних витрат для відновлення його прав та інтересів.
Наведені позивачем у заяві підстави для забезпечення позову є фактично доводами протиправності прийняття спірних приписів. Позивачем не доведено того факту, що відповідач буде вчиняти дії спрямовані на демонтаж тимчасових споруд, які належать позивачу.
Відповідно до ч.1,ч. 2 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.
Суд вважає, що саме поняття «демонтаж» не дає підстави для визнання того, що демонтаж тимчасової споруди призведе до її руйнування чи знищення, оскільки така споруда може бути перенесена в інше місце, що, в свою чергу, не може бути визначено судом як невідворотні наслідки чи такі, які потребуватимуть докладання значних зусиль для відновлення існуючих прав позивача.
У випадку розгляду справи по демонтажу спірних тимчасових споруд, не може свідчити про те, що такий демонтаж буде схвалено судом за наслідками розгляду справи. До того ж, позивач у випадку такої справи має право заявити клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з оскарженням вказаних приписів КП «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради.
Фактично заява про забезпечення позову спрямована на заборону виконання майбутнього рішення господарського суду, якщо воно буде винесено не на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Позивачем не було надано жодних доказів, які свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, оскільки є лише припущеннями позивача. Жодних доказів на підтвердження обставин щодо реального обмеження його законних прав та інтересів оскаржуваними рішенням відповідача - позивачем суду також не надано.
Таким чином, позивачем не доведено, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову призведе до невідворотних наслідків та у разі встановлення судом порушення його прав, для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
З огляду на зазначене, суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у визначений заявником спосіб, без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії, зумовить передчасне вирішення судом спору по суті, що суперечить за свою суттю завданням правового інституту забезпечення позову.
Таким чином, на час розгляду даної заяви суд не вбачає в оскаржуваному рішенні відповідача ознак можливої небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача; суду не доведено неможливість захисту прав позивача без вжиття таких заходів; не доведено, що для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Наведені позивачем доводи й аргументи підлягають судовому дослідженню під час розгляду справи по суті, а тому не є достатніми та переконливими для висновку про наявність очевидної протиправності та застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 Кодексу адміністративного судочинства України.
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для застосування заходів забезпечення адміністративного позову з підстав, які наведені позивачем, а тому заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.150-157, 243, 248 КАС України, суд -
Відповідно до статті 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона