Справа № 420/8069/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8069/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17.05.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, яка полягає у не нарахуванні та невиплати грошової компенсацію полковнику юстиції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток у кількості 220 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п.3 XXXI Розділу наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону перерахувати та виплатити грошову компенсацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток у кількості 220 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п.3 XXXI Розділу наказу Міністра оборони України 07 червня 2018 року № 260 з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 23.11.2020 року звільнений з органів прокуратури та виключений із списків особового складу, всіх видів забезпечення. На момент звільнення позивач мав 220 днів невикористаної відпуски, які розраховані день в день без урахування кратності передбаченої наказом МО України № 260 від 07 червня 2018 року. Н переконання позивача відповідачем не враховано у розрахунок вказаної суми вимоги п. 3 XXXI Розділу наказу Міністра оборони України № 260 відповідно до якого, грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу понад 20 календарних років, - 3,8 календарних дня.

21.05.2021 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

08.06.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

30.06.2021 року представником відповідача надано відзив на позов, в якому зазначено, що із вказаними позовними вимогами відповідач не згоден та вважає вимоги безпідставними, необґрунтованими і такими, що не відповідають чинному законодавству. Відповідач зазначає, що позивачу правомірно, законно та обґрунтовано в рік звільнення виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки без урахування (не передбаченого законодавством) «коефіцієнту» 3,8 календарних дня. Будь-яких протиправних дій з боку відповідача при виплаті позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки не було.

05.08.2021 року судом вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

30.08.2021 року судом продовжено строк підготовчого провадження у справі.

19.10.2021 року судом закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 19.10.2021 року сторони не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Судом, керуючись положеннями ч.9 ст. 205 КАС України, продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з грудня 1993 року по серпень 2012 року, з грудня 2014 року по листопад 2020 року проходив військову службу в органах Військової прокуратури Південного регіону України.

23.11.2020 року Наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону № 284к, на підставі наказу Міністра оборони України від 12.11.2020 року № 577 ОСОБА_1 , звільнено з органів прокуратури та виключено із списків особового складу, всіх видів забезпечення (а.с.10-11).

За наказом № 284к позивачу зобов`язано виплатити грошову компенсацію за дні невикористаних щорічних основних та додаткових відпусток.

Відповідно до довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону № 21/82 від 30.11.2020 року позивачу виплачено грошову компенсацію за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток за стаж роботи в органах прокуратури за 220 календарних днів у сумі 276070,15 грн (а.с.13).

Позивач вважає, що вказана сума компенсації має бути розрахована з урахуванням 3,8 календарних дня.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закон України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки (далі Закон №504/96-ВР) установлюються такі види щорічних відпусток основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закону №1697-VII.

Відповідно до статті 1 Закону №1697-VII прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно зі ст. 7 Закону №1697-VII систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 Закону України №1697-VII на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р., особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до п. 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018р., у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:

тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;

тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що військовослужбовці військових прокуратур, звільнені в запас, мають право на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки на момент звільнення з посади з урахуванням наведених вище розрахунків та кратності.

Відповідно до наказу Міністра оборони України № 577 від 12.11.2020 року календарна вислуга років позивача у Збройних Силах становить 28 років 5 місяців (а.с. 10).

Отже, враховуючи наявність вислуги 20 і більше календарних років, позивач з урахуванням приписів п. 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018р., має право на отримання грошового забезпечення за період наданої відпустки або розміру грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення, обчисленого з розрахунку 3,8 календарних дня.

Згідно довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону № 21/82 від 30.11.2020 року , грошова компенсація за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток за стаж роботи в органах прокуратури нарахована за 220 календарних дні у сумі 276070,15 грн., але обчислена без урахування п. 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018р., а саме не з розрахунку 3,8 календарних дня.

Оскільки позивачу не здійснено нарахування компенсації з відповідного розрахунку за невикористанні дні відпустки, суд вважає, що у даних правовідносинах підлягає застосуванню п. 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018р., з урахуванням положень якого позивачу має бути перераховано та виплачено грошову компенсацію за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток у кількості 220 діб розрахунку 3,8 календарних дня відповідно до вимог п. 3 XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018р., з урахуванням раніше виплачених сум.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що Конституційний суд України, який є єдиним органом конституційної юрисдикції до повноважень якого належать тлумачення норм Конституції України не одноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист громадян України та констатував, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи її суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99,рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проведення служби так і після її закінчення.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їхні гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Цей обов`язок зокрема проявляє себе в дії ст.43 Конституції України, яка гарантує право працівника на працю, а також в дії ст.41 Конституції України, яка гарантує кожному його право власності, стверджуючи його нерушимість. При цьому право на працю, безпосередньо включає право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне існування людини та її сім`ї. Відтак, особливого значення набуває право на своєчасне одержання винагороди за працю та її правовий захист.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (вул. Пироговська, 11, м. Одеса, 65012, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, яка полягає у не нарахуванні та невиплати грошової компенсацію полковнику юстиції ОСОБА_1 за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток у кількості 220 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п.3 XXXI Розділу наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону перерахувати та виплатити грошову компенсацію ОСОБА_1 за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток у кількості 220 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п.3 XXXI Розділу наказу Міністра оборони України 07 червня 2018 року № 260 з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.М. Токмілова