Справа № 520/8346/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Рубан В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 р. Справа № 520/8346/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.06.21 по справі № 520/8346/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Харківській обл.) , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській обл. які полягають в обчисленні, призначенні та виплаті йому пенсії в розмірі який обчислено з грошового забезпечення на підставі постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі постанова КМУ №103) без врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській обл. перерахувати, нарахувати та виплатити йому пенсію в розмірі який обчислено з грошового забезпечення визначеного у грошовому атестаті серії ЗУ № 372738 від 19.03.2018 наданого Харківським національним університетом Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба з урахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії без обмеження максимальним розміром, здійснити виплату суми перерахунку однією сумою починаючи з 20.03.2018 з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 зазначена позовна заява залишена без руху.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 було повернуто позовну заяву ОСОБА_1 .

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 07.06.2021, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник ОСОБА_1 зазначив, що для застосування строку звернення до суду повинно статися дві події, а саме порушення прав особи і особа повинна була дізнатися або мати об`єктивну можливість дізнатись про порушення своїх прав. Повертаючи позов судом першої інстанції не було встановлено події від якої проводити відлік шестимісячного строку, не встановлено факту порушення прав позивача. Вважає, що наслідки пропуску строку можуть застосовуватися судом лише у випадку, коли мало місце порушення прав, свобод чи інтересів особи.

Також апелянт зазначив, що предметом позову у даній справі є бездіяльність суб`єкта владних повноважень Пенсійного фонду України , яка пов`язана з соціальними виплатами - пенсією, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави. Вважає, що відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якої додано пакет необхідних документів. Відлік строків для звернення до суду розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

Апелянт, з урахуванням практики Верховного Суду, вважав, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

У своїх доводах апелянт посилається на позиції Верховного Суду викладених у постановах: від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2- а/201/304/2017), від 19 березня 2019 року у справі № 806/1952/18, від 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17, від 05 квітня 2019 року у справі №809/248/18, від 17.07.2019 у справі №642/1449/16-а, від 26.12.2019 у справі № 638/7534/17, від 23.07.2020 по справі №761/28365/16-а, від 04.03.2021 по справі №480/1704/19.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддюдоповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено.

13.05.2021 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Харківській обл.

18.05.2021 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду зазначена позовна заява залишена без руху.

Відповідно до вищезазначеної ухвали позивачу необхідно було надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення із позовом протягом десяти календарних днів з дати отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

03.06.2021 на виконання вказаної ухвали представником позивача, надано заяву, в якій зазначив, що на його думку строк звернення до суду з даним позовом не пропущений.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач, отримавши ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху, не усунув недоліки зазначені в даній ухвалі, доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення із позовом надано не було, а тому наявні підстави для повернення позовної заяви. Свої висновки суд першої інстанції узгоджує з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.

Колегія суддів з даними висновками суду першої інстанції не погоджується та зазначає.

Відповідно до ч.2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, ч.1 ст. 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст. 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст. 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи вище зазначені правові норми, а також те, що судом достеменно не було встановлено факту порушеного права позивача та коли він дізнався чи мав можливість дізнатися про порушення своїх прав колегія суддів прийшла до висновку про передчасність висновків суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин. Як наслідок, наявні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

При вирішення питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на положення ч.3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» 9 квітня 1992 року № 2262-XII, які підлягають врахуванню при вирішенні даного питання.

Посилання суду першої інстанції на висновки викладені в постанові Верховного Суду по справі №240/12017/19 від 31.03.2021, колегія суддів вважає помилковими, оскільки дана справа стосується інших правовідносин.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 по справі № 520/8346/21 підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 7 червня 2021 року по справі №520/8346/21 скасувати.

Справу № 520/8346/21 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін