Справа № 320/4713/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4713/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Лапій С.М.,
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.

при секретарі Хмарській К.І.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Кочина С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Таращанської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Таращанської районної державної адміністрації Київської області (далі по тексту - відповідач, Таращанська РДА Київської області) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Таращанської районної державної адміністрації Київської області від 19.05.2020 року №6-к «Про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення»,;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Таращанської районної державної адміністрації Київської області від 19.05.2020 року № 7-к «Про звільнення ОСОБА_1 »,;

- поновити ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Таращанської районної державної адміністрації;

- стягнути з Таращанської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Таращанської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 суму грошової допомоги у розмірі 14 956, 00 грн.;

- стягнути з Таращанської районної державної адміністрації на її користь моральну шкоду у розмірі 30000, 00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року в задоволенні значеного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та її представника, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що розпорядженням Таращанської РДА Київської області від 29.09.2015 року № 60-к «Про переведення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 переведено на посаду керівника апарату райдержадміністрації з 29.09.2015 року.

Відповідно до постанови КМУ від 03.11.2019 № 926 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 № 746» на виконання розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 22.11.2019 року № 679 «Про граничну чисельність працівників районних державних адміністрацій Київської області» виконуючим обов`язки голови адміністрації видано розпорядження від 25.11.2019 року № 188 «Про упорядкування структури апарату Таращанської районної державної адміністрації».

Згідно даного розпорядження затверджено структуру та скорочено з 25.11.2019 року граничну чисельність працівників апарату Таращанської РДА на 50 відсотків.

На виконання розпорядження від 25.11.2019 року ОСОБА_1 підготовлено проект наказу від 22.01.2020 року № 13-к «Про звільнення ОСОБА_2 в останній день її відпустки, тобто з 31.05.2022 року».

Проект даного наказу був завізований начальником загального відділу апарату РДА Савченко О.А , начальником відділу з питань персоналу апарату РДА Дротовою Н.В. , в.о. начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату РДА Гунченко І.Ю . Після цього проект наказу від 22.01.2020 року № 13-к був підписаний ОСОБА_1

10.04.2020 року гр. ОСОБА_2 звернулася до голови Таращанської РДА із заявою про порушення чинного законодавства та незаконного звільнення останньої.

Листом № 04-28/691 від 30.04.2020 року Таращанською РДА Київської області повідомлено ОСОБА_2 , що термін розгляду її скарги продовжено до 45 днів з дня її надходження, оскільки порушені у скарзі питання потребують комісійного вирішення.

29.04.2020 року від Київської обласної державної адміністрації до відповідача надійшов лист № 11-21/2369/01/13-2020 щодо незаконного звільнення з посади спеціаліста відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату райдержадміністрації ОСОБА_2 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

04.06.2020 до Таращанської РДА Київської області надійшов лист ГУ Держпраці у Київській області № 4.3/2-Д-2254-3395 щодо дотримання вимог законодавства про працю у Таращанській РДА.

Розпорядженням голови Таращанської РДА Київської області від 13.05.2020 року № 102 «Про дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» та здійснюють повноваження керівників державної служби в Таращанській районній державній адміністрації та їх заступників» створено дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» та здійснюють повноваження керівників державної служби в Таращанській РДА та їх заступників у складі згідно з додатком.

Відповідно до додатку до розпорядження від 13.05.2020 року № 102 до складу комісії увійшли: Возна Л.В. - начальник управління фінансів райдержадміністрації, Гунченко І.Ю. - головний спеціаліст відділу управління персоналом, з юридичних питань, оборонної та мобілізаційної роботи апарату райдержадміністрації, Ємець Т.А. - завідувач архівного сектору райдержадміністрації, Журавель С.М. - головний спеціаліст відділу освіти і науки райдежадміністрації, Удовенко І.А. - завідувач сектору культури, молоді та спорту райдержадміністрації, Холмогорова Л.В. - начальник управління соціального захисту населення райдержадміністрації.

Розпорядженням голови Таращанської РДА Київської області від 14.05.2020 року № 103 «Про порушення дисциплінарного провадження», порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , керівника апарату Таращанської РДА, за фактом порушення трудового законодавства, а саме: видачі наказу від 22.01.2020 № 13-к «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Повідомленням від 14.05.2020 року ОСОБА_1 запрошено 19.05.2020 року о 09:00 год. на засідання комісії для надання пояснень по питанню порушеного дисциплінарного провадження відносно останньої за заявою ОСОБА_2 від 10.04.2020 року щодо порушення чинного законодавства та незаконного звільнення.

Відповідно до протоколу від 19.05.2020 року № 2 засідання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» та здійснюють повноваження керівників державної служби в Таращанській РДА та їх заступників, у ході розгляду матеріалів дисциплінарного провадження встановлено, що ОСОБА_1 було порушено п. п. 5, 7, 9, 15 ст. 65 Закону України «Про державну службу», відповідно до ст. 66 Закону України «Про державну службу» дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ вирішила рекомендувати голові Таращанської РДА застосувати дисциплінарне стягнення, у відповідності ст. 66 Закону України «Про державну службу».

Поданням за результатами розгляду дисциплінарної справи від 19.05.2020 року дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» та здійснюють повноваження керівників державної служби в Таращанській РДА та їх заступників, вирішила рекомендувати голові Таращанської райдержадміністрації застосувати дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 керівника апарату райдержадміністрації у відповідності до ст. 66 Закону України «Про державну службу».

Розпорядженням Таращанської РДА від 19.05.2020 № 6-к «Про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення» застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади з державної служби, у зв`язку з перевищенням службових повноважень (далі по тексту - оскаржуване розпорядження № 1).

Розпорядженням Таращанської РДА від 19.05.2020 № 7-к «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 , з 20.05.2020 року з посади керівника апарату Таращанської РДА за вчинення нею дисциплінарного проступку (далі по тексту - оскаржуване розпорядження № 2).

Позивачка, не погоджуючись з оскаржуваними розпорядженнями та вважаючи своє звільнення незаконним, звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані розпорядження прийняв відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є законними та не підлягають скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Право на працю є основним конституційним правом громадян України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується.

Згідно частини 2 статті 1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 899-VIII (далі по тексту - Закон № 899) державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної службі в органі державної влади, іншому державному органі, його апарат (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Статтею 8 Закону № 899 визначено низку зобов`язань державного службовця, серед яких, зокрема: дотримання Конституції та законів України, діяти лише на підставі, межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України; дотримання принципів державної служби та правил етичної поведінки; забезпечення в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінне і професійне виконання свої посадових обов`язків; виконання рішень державних органів, наказів (розпоряджень), доручень керівників, які надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; дотримання вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Відповідно ст. 62 Закону № 889 державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також:

1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця;

2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців;

3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.

Згідно ст. 64 Закону № 889 за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно ст. 65 Закону № 889 підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення;

15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Частиною 1 статті 66 Закону № 899 встановлено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 66 Закону № 899 звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Згідно ч. 4 ст 67 Закону № 899 обставинами, що обтяжують відповідальність державного службовця, є:

1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або токсичних засобів;

2) вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення;

3) вчинення проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого державного службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення щодо нього;

4) вчинення проступку умисно з мотивів неповаги до держави і суспільства, прав і свобод людини, окремих соціальних груп;

5) настання тяжких наслідків або заподіяння збитків внаслідок вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до ст. 69 Закону № 899 для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», є Комісія.

Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, а також їх заступників, утворює суб`єкт призначення.

Дисциплінарну комісію стосовно інших державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів.

Члени дисциплінарної комісії здійснюють свої повноваження на громадських засадах.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до ст. 71 Закону № 899 Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема:

1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії;

2) порядок формування дисциплінарної комісії;

3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за результатами здійснення дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією Таращанської РДА встановлено, що керівником апарату райдержадміністрації ОСОБА_1 порушено вимоги п. п. 5, 7, 9, 15 ст. 65 Закону України «Про державну службу», а саме:

- невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

- перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення;

- використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

- прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Згідно ч.1, ч. 2 Закону № 899 дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідно ч. 1, ч.2 , ч. 5 ст. 77Закону № 899 рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем в порядку та строки, передбачені Законом України «Про державну службу», проведено дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_1 , за результатами якого виявлено порушення останньою вимог п. п. 5, 7, 9, 15 ст. 65 Закону України «Про державну службу».

Так, відповідно до постанови КМУ від 03.11.2019 № 926 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 № 746» на виконання розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 22.11.2019 року № 679 «Про граничну чисельність працівників районних державних адміністрацій Київської області» виконуючим обов`язки голови адміністрації видано розпорядження від 25.11.2019 року № 188 «Про упорядкування структури апарату Таращанської районної державної адміністрації».

Згідно даного розпорядження затверджено структуру та скорочено з 25.11.2019 року граничну чисельність працівників апарату Таращанської РДА на відсотків.

На виконання розпорядження від 25.11.2019 року ОСОБА_1 підготовлено проект наказу від 22.01.2020 року № 13-к «Про звільнення ОСОБА_2 в останній день її відпустки, тобто з 31.05.2022 року».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях зазначила, що у тексті наказу про її звільнення є посилання на ч. 5 ст. 87 Закону України «Про державну службу», проте в п.1 цього наказу вказано звільнити її в останній день відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що не встановлено жодною нормою чинного законодавства.

Вказала, що дії керівника апарату ОСОБА_1 варто розглядати як неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Крім того пояснила, що при усному зверненні до керівника апарату адміністрації у лютому 2020 нею було порушено питання щодо видачі наказу про незаконне звільнення та порушення її прав, це звернення було проігноровано позивачкою. Також ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 , що має намір написати заяву про вихід на роботу та негайно приступити до виконання своїх обов`язків, на що отримала відповідь, що в день написання заяви її буде звільнено. Це характеризує видачу наказу як вольовий умисний вчинок з усвідомленням негативних наслідків.

Також, ОСОБА_2 зазначає, що наказ про звільнення видано на грунті особистої неприязні, в особистих інтересах та є дискримінаційним упередженим ставленням , що є грубим порушенням законодавства.

Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що позивачкою неодноразово було порушено правила етичної поведінки стосовно неї, зокрема спілкування з підвищеною інтонацією, зверхнє або зневажливе ставлення, недотримання у службовій діяльності ділового стилю спілкування.

У свою чергу, ОСОБА_1 зазначено, що відповідно до постанови КМУ від 03.11.2019 № 926 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 № 746» на виконання розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 22.11.2019 року № 679 «Про граничну чисельність працівників районних державних адміністрацій Київської області» виконуючим обов`язки голови адміністрації видано розпорядження від 25.11.2019 року № 188 «Про упорядкування структури апарату Таращанської районної державної адміністрації».

Згідно даного розпорядження затверджено структуру та скорочено з 25.11.2019 граничну чисельність працівників апарату Таращанської РДА на 50 відсотків.

Згідно штатного розпису на 2019 рік кількість штатних одиниць налічувала 28, з них станом на 25.11.2019 року вакантних 6, а саме: голова адміністрації, 2 заступники голови адміністрації, оператор комп`ютерного набору 1 категорії, водій та тимчасова посада спеціаліста відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату адміністрації (відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ОСОБА_2 ).

Листом від 01.10.2019 року заступник голови Київської ОДА Назаренко Д. зазначив про недопущення скорочення чисельності відділу ведення державного реєстру виборців.

Крім того, 09.01.2020 року провідним спеціалістом загального відділу було надано довідку з жіночої консультації щодо її вагітності.

Виходячи з викладеного, позивачка дійшла висновку щодо звільнення ОСОБА_2 , починаючи з 31.05.2022, тобто останнього дня відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату державних службовців.

Між іншим, ОСОБА_1 зазначено, що нею розглядалося питання щодо працевлаштування ОСОБА_2 до 31.05.2022 року на іншу рівнозначну посаду державної служби або роботи згідно чинного законодавства.

Як слідує з доповідної записки начальника відділу управління персоналом, з юридичних питань, оборонної та мобілізаційної роботи апарату райдержадміністрації від 19.05.2020 року, після призначення голови райдержадміністрації відділом управління персоналом, з юридичних питань, оборонної та мобілізаційної роботи апарату райдержадміністрації була надана голові та керівнику апарату райдержадміністрації пояснювальна записка щодо скорочення ОСОБА_2 для вирішення питання для вирішення питання її працевлаштування.

Отже, станом на 19.05.2020 поза штатом апарату Таращанської РДА залишилася ОСОБА_2 , яка попереджена про зміну істотних умов державної служби та наступне вивільнення та яка не отримала пропозиції щодо іншої роботи.

Також, в матеріалах дисциплінарної справи наявний лист голови профспілкової організації працівників державних установ Таращанської РДА від 23.12.2019 року № 3, в якому зазначено, що на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, яка надається відповідно до статті 18 Закону України «Про відпустки», за працівником зберігається місце роботи (посада), зазначена посада не підлягає виведенню зі штатного розпису згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про відпустки», профспілковий комітет не погоджує розірвання трудового договору згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України з працівниками апарату та інших структурних підрозділів Таращанської райдержадміністрації, а саме: ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ).

З пояснень, які надала керівник апарату ОСОБА_1 на засіданні дисциплінарної комісії, не було зазначено об`єктивної причини скорочення саме посади спеціаліста відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату райдержадміністрації.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 87 Закону № 899 підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

Згідно ч. 5 ст. 87 Закону № 899 наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про відпустки» установлюються такі види відпусток, зокрема, соціальні відпустки:

- відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону);

- відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону);

- відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону);

- додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону).

Відповідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник на власний розсуд звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

- у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

- не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Згідно ст. 179 КЗпП України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Підприємства, установи та організації за рахунок власних коштів можуть надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років не надається, якщо дитина перебуває на державному утриманні, крім прийомних дітей у прийомних сім`ях та дітей-вихованців у дитячих будинках сімейного типу.

Відповідно ст. ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

У всво чергу, посилання апелянта, на те, що проект наказу від 22.01.2020 року № 13-к «Про звільнення ОСОБА_2 » був завізований начальником загального відділу апарату РДА Савченко О.А , начальником відділу з питань персоналу апарату РДА Дротовою Н.В., в.о. начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату РДА Гунченко І.Ю. і тільки після цього був нею підписаний, а тому перевищення службових повноважень з її боку не було, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2, п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону № 899 керівник державної служби забезпечує планування службової кар`єри, планове заміщення посад державної служби підготовленими фахівцями згідно з вимогами до професійної компетентності та стимулює просування по службі; призначає громадян України, які пройшли конкурсний відбір, на посади державної служби категорій «Б» і «В», звільняє з таких посад відповідно до цього Закону.

Згідно посадової інструкції державних службовців категорії «Б» та «В», затвердженої головою Таращанської РДА від 19.02.2020 року, до обов`язків керівника апарату входить, зокрема, видача у межах своєї компетенції наказів, організація і контроль за їх виконанням.

Крім того, не заслуговують на увагу суду посилання скаржника, що у наказі була допущена помилка з визначенням дати, з якої мала бути звільнена ОСОБА_2 , адже в наказі про звільнення ОСОБА_2 була зазначено не тільки дата звільнення, а і вказано: «звільнити в останній день відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку».

Отже, вказаний напис підтверджує наміри керівника апарату ОСОБА_1 звільнити ОСОБА_2 із займаної посади саме з 31.05.2022 року, тобто останнього дня відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та виключає вірогідність описки допущеної керівником апарату.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими висновки Таращанської РДА щодо порушення позивачем пунктів 5, 7, 9 та 15 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», та законність оскаржуваних розпоряджень на підставі вищевикладених висновків суду.

З огляду на правомірність оскаржуваних розпоряджень №1 та № 2 Таращанської РДА, законне звільнення ОСОБА_1 усі інші заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню як похідні.

Щодо тверджень позивачки про те, що дисциплінарна комісія була створена з порушенням діючого законодавства та не мала законних підстав розглядати дисциплінарне провадження стосовно неї, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, позивачка посилається на те, що до складу дисциплінарної комісії були включені Гунченко І.Ю. - головний спеціаліст відділу управління персоналом, з юридичних питань, оборонної та мобілізаційної роботи апарату райдержадміністрації та Ємець Т.А. - завідувач архівного сектору райдержадміністрації, які були підпорядковані безпосередньо їй.

Як слідує з посадової інструкції головного спеціаліста відділу управління персоналом, з юридичних питань, оборонної та мобілізаційної роботи апарату РДА, затвердженої керівником апарату Таращанської РДА від 19.02.2020 року № 47-01, посада безпосереднього керівника - начальник відділу управління персоналом, з юридичних питань, оборонної та мобілізаційної роботи апарату районної державної адміністрації.

Розпорядженням Таращанської РДА від 02.09.2016 року № 216 «Про затвердження Положення про архівний сектор Таращанської районної державної адміністрації» затверджено Положення про архівний сектор Таращанської районної державної адміністрації, згідно якого архівний сектор Таращанської РДА Київської області є структурним підрозділом Таращанської РДА Київської області, що утворюється головою районної державної адміністрації, підзвітний і підконтрольний голові, заступникам голови районної державної адміністрації згідно розподілу обов`язків та Державному архіву Київської області (п. 1).

З огляду на вказане, посилання апелянта на те, що дисциплінарна комісія була створена з порушенням діючого законодавства та не мала законних підстав розглядати дисциплінарне провадження стосовно останньої є безпідставними.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 16.11.2021 року