Справа № 420/4078/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4078/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом громадянина Йорданії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДМС України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045) про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом громадянина Йорданії ОСОБА_1 Головного управління ДМС України в Одеській області (далі ГУ ДМС), в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення, зобов`язати вчинити певні дії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року вказаний адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 26.04.2021 продовжений строк на усунення недоліків.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області, викладене у формі висновку від 01.09.2011 щодо службової перевірки за фактом скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 01.09.2020 №254 про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача здійснити обмін посвідки на постійне проживання громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії ОД № 605/05, видану 22.02.2005 року

Ухвалою суду від 24.05.2021 року поновлено позивачу строк на звернення до суду з даним позовом, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи. Зобов`язано Дмитрівську сільську раду Кілійського района Одеської області у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати до суду відомості щодо особи, яка була вибрана та здійснювала повноваження сільського голови Дмитрівської сільської ради Кілійського района Одеської області у 2004 році, відомості про проживання в с. Дмитрівка громадянина Йорданського ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також надати до суду належним чином завірену копію рішення сільської ради №29 від 23.07.2004 року про визначення вказаної особи опікуном ОСОБА_3 , 1930 року народження.

Ухвалою суду від 23.07.2021 року вирішено розгляд справи № 420/4078/21 здійснити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.09.2021 року вирішено продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 04.11.2021 року вирішено розгляд справи № 420/4078/21 здійснити у письмовому провадженні.

Позивач у позові зазначив, що він є громадянином Йорданії та у січні 2005 році прибув до України та 31.01.2006 року отримав дозвіл на імміграцію відповідно до п. 2 ч. 3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» як особа, яка є піклувальником над пристарілою громадянкою України - ОСОБА_3 1930 р.н. та протягом 16 років він проживав на території України на підставі посвідки на постійне проживання від 22.02.2005 серії ОД № 605/05.

19.08.2020 звернувся до ГУ ДМС з заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

Рішенням ГУ ДМС від 01.09.2020 року №254 йому відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі пп. 9 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року №321 (далі Порядок №321).

На звернення позивача щодо підстав прийняття вказаного рішення, повідомлено, що 01.09.2011 року Відділом громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на підставі п.1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» було прийнято рішення, яке викладене у формі висновку про скасування позивачу дозволу на імміграцію.

Позивач вважає, що відповідний суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та оформленні посвідки на постійне проживання в Україні, проводив необхідну перевірку поданих документів та з`ясовував у межах своєї компетенції питання щодо наявності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, проте таких підстав не виявив. На протязі 16 років проживання в Україні на підставі отриманого 31.01.2006 року дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання його не повідомляли про прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Позивач стверджує про порушення своїх прав та просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач до суду подав відзив на позов (а.с.139-144), в якому просив вімовити у задоволенні позову та зазначив, що підставою для отримання дозволу на імміграцію в Україну для позивача стало рішення Димитрівської cільської ради Кілійського району Одеської області від 23.07.2004 №29 про призначення піклування громадянам інших держав над громадянами України - ОСОБА_3 .

3 метою з`ясування обставин правомірності надання дозволу на імміграцію в Україну та документування позивача посвідкою на постійне проживання до Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області було направлено запит від 29.08.2011 №22/290051 про підтвердження чи спростування факту винесення Дмитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області рішення від 23.07.2004 №29 про призначення опікуном позивача над ОСОБА_3 .

Згідно отриманої відповіді від 29.08.2011 №1389 встановлено, що Дмитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області рішення від 23.07.2004 № 29 не приймалось на підставі чого 01.09.2011 ГУ МВС в Одеській області прийнято рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з отриманням відповіді від 29.08.2011 №1389.

Представник відповідача ГУ ДМС зазначає, що саме ГУ ДМС не приймало оскаржуване рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію.

Щодо скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 01.09.2020 №254 про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання відповідач вказує, що вказане питання не належить до компетенції суду, а віднесено до виключної дискреційної компетенції ГУ ДМС України в Одеській області.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши заяви по суті, надані учасниками справи докази, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Йорданії, про що свідчить паспорт № НОМЕР_1 виданий органом Фухейс (а.с.44-45).

20.01.2005 року позивач звернувся до начальника ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію відповідно до п. 2 ч. 3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» як особа, яка є піклувальником над громадянкою України, яка потребує догляду (а.с.67). В особистій справі позивача міститься рішення Димитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області про назначення опікунства №29 від 23.07.2004 року, яким визначено опікуном ОСОБА_3 - позивача, що підписане сільським головою Белоус В.К. та скріплене печаткою Димитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області (а.с.79). ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - громадянка України, що зареєстрована за адресою с. Дмитрівка Кілійського раойну, Одеської області (а.с.84-85).

22.02.2005 року начальником ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області застверджено висновок про залишення на постійне мешкання в Україні громадянина Йорданії ОСОБА_1 (а.с.90) та позивача документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 на підставі якої позивач проживав на території України (а.с.46).

19.08.2006 року Відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Одеській області до Голови селищної ради с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області направлено лист №22/3410 з проханням підтвердити чи спростувати факт виконання обов`язків піклувальника громадянина Йорданії ОСОБА_1 (а.с.98), відповідь на який - відсутня.

29.08.2011 року ГУ МВС України в Одеській області повторно направлено лист до Голови Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області №22/290051 з проханням підтвердити чи спростувати факт виконання обов`язків піклувальника громадянина Йорданії ОСОБА_1 (а.с.102).

29.08.2011 року Головою Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області Начальнику ГУ МВС України в Одеській області направлено лист №1389, в якому вказано, що рішення №29 від 26.06.2004 року про призначення опіки над гроадянкою України ОСОБА_3 - не приймалось (а.с.103).

01.09.2011 року начальником ГУ МВС України в Одеській області року складено висновок службової перевірки за фактом скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Йорданії, відповідно до якого прийнято рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію на підставі п. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» у зв`язку з отриманням відповіді від 29.08.2011 №1389 відповідно до якого Димитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області не приймалось рішення про піклування позивача над громадянкою України - ОСОБА_3 (а.с.47-48).

19.08.2020 позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

01.09.2020 року рішенням ГУ ДМС України в Одеській області № 254 позивачу відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі пп. 9 п. 62 Порядку №321.

Позивач вважаючи порушеними свої права звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України від 07.06.2001 року №2491-ІІІ «Про імміграцію» (далі - Закон №2491), Порядком №321, наказом МВС України від 15.07.2013 року №681 «Про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання», який діяв на час спірних правовідносин (далі - Порядок №681), Постанова КМУ від 26.12.2002 року №1983, якою затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №1983).

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону №2491 цей Закон визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

У цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року;

дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію;

законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов`язки опікунів і піклувальників.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №2491 дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону №2491 дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України.

Статтею 9 Закону №2491 передбачений порядок подання заяви про надання дозволу на імміграцію.

Відповідно до частин 1, 2 цієї статті (у редакції, чинній на момент надання позивачу дозволу на імміграцію у лютому 2005 року) заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Згідно з пунктом 8 частини 7 статті 9 Закону №2491 для осіб, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 4 цього Закону, подаються також копії документів про призначення їх опікунами чи піклувальниками над громадянами України або про встановлення над ними опіки чи піклування громадянина України.

Відповідно до частин 10 статті 9 Закону №2491 у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Частиною 4 статті 10 Закону №2491 передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається, зокрема, особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону №2491 особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Порядок №1983 визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1983 (у редакції, чинній на момент надання позивачу дозволу на імміграцію у лютому 2005 року) рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають, зокрема територіальні органи Департаменту в головних управліннях, управліннях МВС в АРК, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), зокрема: осіб, які є опікунами чи піклувальниками громадян України або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України.

Пунктом 12 Порядку №1983 визначено, що територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Згідно з п.14 Порядку №1983 територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Національного центрального бюро Інтерполу та Держкомкордону.

Таким чином, на підставі рішення Димитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області про назначення опікунства №29 від 23.07.2004 року, після проведення суб`єктом владних повноважень відповідної перевірки, позивачу надано дозвіл на імміграцію.

Судом встановлено, що 01.09.2011 року ГУ МВС України в Одеській області прийнято рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію на підставі п. 1 ст. 12 Закону №2491 у зв`язку з отриманням відповіді від 29.08.2011 №1389 відповідно до якого Димитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області не приймалось рішення про піклування позивача над громадянкою України - ОСОБА_3 (а.с.47-48).

Пункт 1 статті 12 Закону №2491 (у редакції, чинній на момент скасування дозволу на імміграцію у вересні 2011 року) дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Пунктом 24 Порядку №1983 передбачено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону №2491 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Судом встановлено, що саме на підставі листа Голови Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області Начальнику ГУ МВС України в Одеській області від 29.08.2011 року №1389, в якому вказано, що рішення №29 від 26 червня 2004 року про призначення опіки над громадянкою України ОСОБА_3 не приймалось, прийнято оскаржуване рішення про скасування дозволу на імміграцію від 01.09.2011.

Між тим, згідно з дозвілом на імміграцію від 22.02.2005 він наданий на підставі рішення сільської ради від іншої дати, а саме рішення №29 від 26.07.2004 року (а.с.90), копія якого надана громадянином Йорданії ОСОБА_1 (а.с.79-80) разом з іншими документами (а.с.83-89).

Копія дозволу на іміграцію, свідчить про його видання з підстав що передбачені п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону №2491(а.с.90), тобто в редакції яка діяла на момент надання цього дозволу, відповідно до якої дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України. Вказаний дозвіл виданий на підставі перевірених документів та не підвергався сумніву до 2011 року.

У 2011 році згідно зі змістом висновку службової перевірки за фактом скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Йорданії відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Одеській області здійснювались перевірки законних підстав видлачі дозволів на імміграцію громадянам іноземних держав та особам без громадянства на виконання вказівки МВС України від 15.06.2011 року №9282 «Про вилучення визнаних недійсними паспортів громадянина України».

Зазначеним відділом проведена перевірка архівної особової справи №290051 про надання дозволу на імміграцію громадянину Йорданії ОСОБА_1 .

Згідно зі змістом висновку перевірка здійснена лише шляхом направлення запиту про винесення рішення Димитрівською сільською радою рішення у 2004 році про призначення опікуном громадянином Йорданії ОСОБА_1 .

Вказаний запит містить дату 29.08.2011 року, в цей же день Дмитрівською сільською радою надана відповідь. Між тим відповідь не містить відомостей, які були витребувані (дані за весь період 2004 року). У той же час вказано про неприйняття рішення №29 від 26.06.2004 року про призначення опеки. Вже 31.08.2011 року на підставі вказаної відповіді приймається висновок про скасування дозволу на імміграцію, тобто не зважаючі на іншу дату рішення сільської ради, ніж та, яка знаходиться в архівній особової справі позивача.

Таким чином, будь-яких інших дій щодо перевірки правомірності надання дозволу на імміграцію суб`єктом владних повноважень не здійснювалось, у зв`язку з чим суд вважає, що суб`єктом владних повноважень не дотримано основних засад щодо здійснення дій та прийняття рішень, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Субєктом владних повноважень не дотримано пунктів 21-24 Порядку №1983 (у редакції, чинній на момент скасування позивачу дозволу на імміграцію у вересень 2011 року), у відповідності до яких дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держкомкордону.

Отже, функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

Відповідачем не надано жодних доказів дотримання вказаних вимог законодавства при прийнятті рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Суд встановив, що документи позивача, подані ним у січні 2005 року відповідно до умов Порядку №1983 для отримання дозволу на імміграцію в Україну на підставі того, що він піклувальником громадянина України, були прийняті уповноваженими посадовими особами органу, що реалізує державну політику у сфері імміграції, без зауважень, як достатні.

За наслідками перевірки підстав та законності перебування позивача в Україні, справжності поданих документів та відповідності їх оформлення вимогам законодавства, жодних зауважень щодо поданих документів, зокрема щодо підтвердження ними належності позивача до категорій іммігрантів, передбачених статтею 4 Закону №2491, не встановлено. Не знайшовши підстав для повернення позивачу його заяви чи відмови у видачі дозволу на імміграцію, уповноважені посадові особи органу, що реалізує державну політику у сфері імміграції, натомість дійшли висновку, що оскільки позивач є піклувальником громадянки України, тому він належить до кола іммігрантів, передбачених п. 2 чт. 3 ст. 4 Закону №2491. На цій підставі позивачу надано дозвіл на імміграцію і посвідка на постійне проживання.

Доказів того, що позивачем для отримання дозволу на імміграцію були повідомлені свідомо неправдиві відомості, подані підроблені документи чи документи, що втратили чинність, відповідачем до суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, щодо протиправності рішення про скасування дозволу на імміграцію та його скасування.

Посилання відповідача на те, що оскаржуване рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію приймалось не ГУ ДМС, а органами ГУ МВС, правонаступником якого відповідач не являється, суд вважає неспроможним.

Відповідно до пп.1,2 п. 2 Постанови КМУ від 17 липня 2009 р. №750 Державна міграційна служба є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах міграції, громадянства та імміграції.

Державна міграційна служба є правонаступником Міністерства внутрішніх справ і Державного комітету у справах національностей та релігій у частині наданих їм повноважень у сфері міграції, громадянства та імміграції (крім протидії нелегальній міграції та контролю за додержанням громадянами і службовими особами встановлених законодавством правил паспортної системи)

Крім того, оскаржуване рішення ГУ ДМС від 01.09.2020 №254 про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 прийнято саме на підставі протиправного та необгрутованого рішення ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області від 01.09.2011 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 .

Між тим, відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання або обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка вирішення органу влади повинна бути чіткою та зрозумілою, як і можливі наслідки.

Європейський суд з прав людини також підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачений Порядком №321.

Відповідно до п. 1, 2 Порядку №321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Підпунктом 1 пункту 3 Порядку №321 встановлено, що посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Згідно з пп. 5 п. 7 Порядку №321 обмін посвідки здійснюється у разі, зокрема, досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Судом встановлено, що 19.08.2020 позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

Відповідно до п. 9 Порядку №321 оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів».

Згідно з пп. 3 п. 37 Порядку №321 чинність дозволу на імміграцію, копія якого надана іноземцем або особою без громадянства, перевіряється шляхом вивчення матеріалів справи про надання такого дозволу.

Суд встановив, що 01.09.2020 року рішенням ГУ ДМС України в Одеській області №254 позивачу відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі пп. 9 п. 62 Порядку №321.

Підпунктом 9 пункту 62 Порядку №321 передбачено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли, зокрема, встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію.

Суд дійшов висновку, що рішення про скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, який став підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 01.09.2020 № 254 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання - є протиправним та такими, що підлягає скасуванню. Відповідно рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 01.09.2020 № НОМЕР_3 підлягає скасуванню, оскільки позивач має право на обмін та видачу посвідки на постійне проживання в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Умови, за яких орган відмовляє у видачі посвідки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен видати посвідку. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - видати посвідку або не видати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання відповідача здійснити обмін посвідки на постійне проживання шляхом зобов`язання ГУ ДМС здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Йорданії ОСОБА_1 згідно із заявою про обмін посвідки на постійне проживання ОД № 605/05, видану від 22.02.2005 року.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, покладений на них обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність їх дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає за необхідним стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 1816,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 7, 9, 139, 242-246 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов громадянина Йорданії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДМС України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну, викладене у висновку службової перевірки за фактом скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Йорданії ОСОБА_1 від 01.09.2011.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС України в Одеській області від 01.09.2020 №254 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління ДМС України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Йорданії ОСОБА_1 згідно із заявою про обмін посвідки на постійне проживання ОД № 605/05, видану від 22.02.2005 року.

Стягнути з Головного управління ДМС України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь громадянина Йорданії ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1816,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва