Справа № 540/5344/21
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/5344/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Скадовської міської ради Херсонської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до Скадовської міської ради Херсонської області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати п.2 рішення відповідача від 14.05.2021 р. № 299 "Про відмову та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Скадовської міської територіальної громади, індивідуальних гаражів у м.Скадовська" в частині відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу орієнтовною площею 0,010 га у АДРЕСА_1 (у внутрішньому дворі житлового будинку);

- зобов`язати Скадовську міську раду прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу орієнтовною площею 0,010 га у АДРЕСА_1 (у внутрішньому дворі житлового будинку).

Позовні вимоги мотивує тим, що 05.04.2021 р. звернулася до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,01 га, яка відноситься до території громадських будівель і споруд, та має цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування індивідуальних гаражів, орієнтовне місцезнаходження земельної ділянки - АДРЕСА_1 (у внутрішньому дворі житлового будинку), до якого долучено усі необхідні документи. Проте, 14.05.2021 р. відповідачем прийнято рішення № 299, пунктом 2 якого відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу орієнтовною площею 0,010 га у АДРЕСА_1 (у внутрішньому дворі житлового будинку), у зв`язку із невідповідністю місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам земельного законодавства, а саме - ст.42 Земельного кодексу України, так як вказана земельна ділянка відноситься до прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку. Вказує, що з містобудівної документації (Генерального плану м.Скадовськ) та з відповіді Скадовської міської ради не вбачається того, що бажана земельна ділянка відноситься до прибудинкової території багатоквартирного будинку, а навпаки, така земельна ділянка відноситься до земель житлової садибної забудови. У той же час, інша землевпорядна документація, яка б дозволяла віднести бажану земельну ділянку до прибудинкової території багатоквартирного будинку, відсутня. Вважає, що посилання відповідача на невідповідність місця розташування земельної ділянки (земельна ділянка відноситься до прибудинкової території) не відповідає положенням Генерального плану м.Скадовськ. Крім того, позивач просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, яка знаходиться під об`єктами нерухомості, належних позивачу на праві власності. У зв`язку з викладеним, на переконання позивача, п.2 рішення Скадовської міської ради від 14.05.2021 р. № 299 є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою від 21.09.2021 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі, відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк для подання до суду відзив на позовну заяву.

07.10.2021 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні. Вказує, що у клопотання, що надіслано на адресу Скадовської міської ради, серед інших додатків надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де зазначено, що ОСОБА_1 є власником чотирикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_2 та на підставі цього просила надати їй дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,010 га для будівництва індивідуального гаражу, посилаючись на те, що складовими частинами належного їй майна є гараж, сараї, водопровід та огорожа. Однак, таке твердження є невірним та порушує права інших співвласників багатоквартирного будинку. З посиланням на ч.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" зазначає, що допоміжні приміщення (кладовки, сараї і таке інше) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту прийнято виключно на підставі невідповідності вимогам Земельного кодексу України, зокрема ст.42. Крім того, вважає заявлені позивачем витрати на правову допомогу неспівмірними із значенням справи та такими, що становлять надмірний тягар для відповідача, порушуючи принципи, встановлені КАС України.

11.10.2021 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої наполягає на задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/4 чотирикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Складовими частинами об`єкта нерухомості є: гараж, М; сарай Л,О,Ю; водопровід, 1 - загального користування; огорожа, 2, 3, 4 - загального користування; вимощення, І - загального користування.

10.04.2021 р. позивач звернулась до Скадовської міської ради із клопотанням, в якому просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, орієнтовною площею 0,01 га, яка відноситься до території громадських будівель і споруд, та має цільове призначання - землі житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування індивідуальних гаражів, орієнтовне місцезнаходження земельної ділянки - АДРЕСА_1 (у внутрішньому дворі житлового будинку). До клопотання додано: копію паспорту ОСОБА_1 , копію витягу з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, копії витягів з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно від 19.10.2020 р. № 228533442, № 228532922, витяг з Генерального плану м.Скадовськ.

Вказане клопотання відповідач отримав 12.04.2021 р., про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.

Згідно п.2 рішення ХІІІ сесії VІІІ скликання Скадовської міської ради від 14.05.2021 р. № 299 "Про відмову та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Скадовської міської територіальної громади, індивідуальних гаражів у м.Скадовська" відповідачем відмовлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу орієнтовною площею 0,010 га у АДРЕСА_1 (у внутрішньому дворі житлового будинку), у зв`язку із невідповідністю місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам земельного законодавства, а саме: ст.42 Земельного кодексу України, так як вказана земельна ділянка відноситься до прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.4 Земельного кодексу України визначено, що земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно ст.42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Так, ч.ч.1-4 ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Згідно пп."д" ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абз.3 ч. 7 ст.118 Земельного кодексу України).

Так, відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.10.2020 р. № 228533442, № 228532922 ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/4 чотирикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Складовими частинами об`єкта нерухомості є: гараж, М; сарай Л,О,Ю; водопровід, 1 - загального користування; огорожа, 2, 3, 4 - загального користування; вимощення, І - загального користування.

Як вбачається із клопотання від 05.04.2021 р., позивач просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, орієнтовною площею 0,01 га, яка знаходиться під гаражем, належним позивачу. Вказана земельна ділянка відноситься до території громадських будівель і споруд та має цільове призначення - землі житлової та громадської забудови.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.2 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

При цьому, згідно ч.4 ст.42 Земельного кодексу України розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Згідно генерального плану м.Скадовська, затвердженого рішенням сесії міської ради від 26.06.2015 р. № 1047, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 відноситься до житлової садибної забудови.

Землі житлової забудови - землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок та прибудинкова територія, про яку позивач зазначає у позові, жодним особам не виділялася, будь-яка землевпорядна документація не розроблялася та, відповідно, жодної реєстрації земельної ділянки та прав на неї в передбаченому законодавством порядку не здійснювалося.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам земельного законодавства, а саме: ст.42 Земельного кодексу України, так як вказана земельна ділянка відноситься до прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку є безпідставним, а відтак п.2 рішення відповідача від 14.05.2021 р. № 299 "Про відмову та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Скадовської міської територіальної громади, індивідуальних гаражів у м.Скадовська" в частині відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу орієнтовною площею 0,010 га у АДРЕСА_1 (у внутрішньому дворі житлового будинку) підлягає скасуванню.

Можливість органів місцевого самоврядування для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою обмежена вичерпним переліком підстав. Тобто, у разі відсутності таких підстав, відповідний повноважний орган місцевого самоврядування може прийняти рішення лише про надання такого дозволу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 р. у справі № 463/3375/15-а.

В даному випадку відповідачем не надано доказів наявності у нього передбачених законом підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу орієнтовною площею 0,010 га у АДРЕСА_1 (у внутрішньому дворі житлового будинку). Не виявлено таких підстав також і судом під час розгляду справи.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано положеннями Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 р. у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 р. у справі № 0640/4434/18, від 12.09.2019 р. у справі № 0640/4248/18 та від 28.11.2019 р. у справі №803/1067/17.

Щодо ефективності вибраного способу захисту, суд зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати наданні дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

У контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Проте наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності рішення стосувалася лише тих мотивів, які наведено в п.2 рішенні Скадовської міської ради від 14.05.2021 р. № 299. Однак суд, в межах даної справи, не має повноважень досліджувати чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для надання дозволу. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що хоч і повноваження Скадовської міської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав ОСОБА_1 за даних фактичних обставин, необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10.10.2019 р. у справі № 814/1959/17 та від 28.11.2019 р. у справі № 803/1067/17.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача в даному випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.04.2021 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, орієнтовною площею 0,01 га, яка відноситься до територій громадських будівель і споруд, та має цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування індивідуальних гаражів, орієнтовне місцезнаходження земельної ділянки - АДРЕСА_1 (у внутрішньому дворі житлового будинку), з урахуванням висновків суду. А відтак позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані та підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Скадовську міську раду подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття рішення у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Водночас, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

Таким чином, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення у даній справі.

У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог лише у зв`язку з невірним визначенням способу захисту порушеного права, за який судовий збір не сплачується, то з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн., суд вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно положень ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу та/або проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, документи, що свідчать про оплату експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 15.11.2021 р. по справі № 320/5284/19 (адміністративне провадження № К/9901/33957/21).

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду договір від 06.09.2021 р. № 06-09/21, який укладено між ОСОБА_1 (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "ЮС ЕКВІТАС".

Відповідно до п.5.1 вказаного договору правничу допомогу, яка надається Адвокатським об`єднанням клієнт оплачує в гривнях, шляхом переказу суми, вказаної у акті прийому-передачі робіт (надання послуг), яка зазначається у акті. Вартість правничої допомоги за одну годину роботи становить від 500 грн. до 1500 грн., в залежності від виду наданих послуг, їх обсягу, складності, віддаленості, відряджень тощо.

Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х робочих днів з моменту отримання клієнтом акту прийому-передачі робіт (надання послуг) (п.5.2 договору).

14.09.2021 р. сторонами складено та підписано акт прийому-передачі робіт (надання послуг) за договором про надання правничої допомоги від 06.09.2021 р. № 06-09/21, за змістом якого виконані наступні роботи:

- складання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення Скадовської міської ради (в частині) від 14.05.2021 р. № 299, зобов`язання вчинити дії. Витрачено 8 годин на суму 8000 грн. (8 год. х 1000 грн.);

- представництво інтересів ОСОБА_1 у Херсонському окружному адміністративному суду щодо розгляду позовної заяви - 2000 грн.

За виконану роботу клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду у розмірі 10000 грн., оплата винагороди здійснюється після прийняття Херсонським окружним адміністративним судом рішення за позовом ОСОБА_1 .

З огляду на викладені обставини та норми законодавства, зважаючи на те, що розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн. є співмірним до здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому з відповідача належить стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Скадовської міської ради Херсонської області (75700, Херсонська область, м.Скадовськ, вул.Гагаріна, буд.63, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.2 рішення Скадовської міської ради Херсонської області (75700, Херсонська область, м.Скадовськ, вул.Гагаріна, буд.63, ) від 14.05.2021 р. № 299 "Про відмову та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Скадовської міської територіальної громади, індивідуальних гаражів у м.Скадовська" в частині відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу орієнтовною площею 0,010 га у АДРЕСА_1 (у внутрішньому дворі житлового будинку).

Зобов`язати Скадовську міську раду Херсонської області (75700, Херсонська область, м.Скадовськ, вул.Гагаріна, буд.63, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) від 05.04.2021 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, орієнтовною площею 0,01 га, яка відноситься до територій громадських будівель і споруд, та має цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування індивідуальних гаражів, орієнтовне місцезнаходження земельної ділянки - АДРЕСА_1 (у внутрішньому дворі житлового будинку), з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути зі Скадовської міської ради Херсонської області (75700, Херсонська область, м.Скадовськ, вул.Гагаріна, буд.63, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Стягнути зі Скадовської міської ради Херсонської області (75700, Херсонська область, м.Скадовськ, вул.Гагаріна, буд.63, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу в сумі 8000 (вісім тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко

кат. 109020100