Справа № 640/18527/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Єгорової Н.М., Степанюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 14 серпня 2018 року №, яким застосовано до платника штрафні (фінансові) санкції у розмірі 130611,96 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 14 серпня 2018 року №, яким платнику збільшено грошове зобов`язання з військового збору в розмірі 2479,95 грн (основний платіж - 1983,96 грн, штрафна (фінансова) санкція - 495,99 грн);

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 24 квітня 2019 року №Ф-, вимогу від 14 серпня 2018 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 21054,69 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 14 серпня 2018 року №, яким платнику збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 28135,23 грн (основний платіж - 22508,18 грн, штрафна (фінансова) санкція - 5627,05 грн);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 18 грудня 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 5483,39 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 04 січня 2019 року №Ф-137598-53 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 20527,21 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області від 06 листопада 2019 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в розмірі 4105,44 грн та пені в розмірі 3735,95 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 24 квітня 2020 року №, яким застосовано до платника штрафні (фінансові) санкції у розмірі 134,40 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує доводи аналогічні тим, що були викладені у позовній заяві та вказує, що контролюючий орган за наслідками проведеної перевірки дійшов помилкових висновків про допущення позивачем порушень податкового законодавства і, як наслідок, оскаржуваними рішеннями застосував до позивача фінансові санкції.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

28 вересня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому відповідач повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції та вказує про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у Київській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 , про що складено акт від 23 липня 2018 року №608/10-36-13-04/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням, якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2015 по 31.12.2017».

ФОП ОСОБА_1 у період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року перебувала на загальній системі оподаткування та була платником: податку з доходів фізичних осіб - підприємницької діяльності, військового збору, акцизного податку, єдиного внеску фізичної особи-підприємця та єдиного внеску з найманих працівників.

За результатами перевірки встановлені порушення:

- пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 22508,18 грн, а саме: за 2015 рік 6496,20 грн, за 2016 рік на суму 6496,20 грн, за 2017 рік на суму 7619,67 грн;

- пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010. Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 % за 2015 та 22% за 2016 роки встановлено, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року занижено ЄСВ на загальну суму 21054,69 грн, в тому числі за 2015 рік на суму 12724,29 грн, за 2016 рік на суму 8330,49 грн, за рахунок отримання чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями). Заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року на суму 132264,00 грн без ПДВ, призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 1983,96 грн, в тому числі за 2015 рік на суму 649,62 грн, за 2016 рік на суму 699,36 грн, за 2017 рік на суму 634,98 грн;

- частини дванадцятої статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (із змінами і доповненнями). Фізична особа-підприємець реалізувала товарів із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 65305,98 грн за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року без належного оприбуткування.

Виявлені порушення ґрунтуються на тому, що під час перевірки встановлено віднесення позивачем в додатку Ф4, Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2016, 2017 роки до графи 5 розділу 1 «вартість придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» суми товарів, які були реалізовані, факт оплати яких до перевірки не надано, документи на акцизні товари та на продукти харчування виписані на адресу доставки, яка не відповідає місцю здійснення діяльності платника, на частину реалізованого товару взагалі відсутні будь-які документи, що призвело до завищення валових витрат на загальну суму 132 264,00 грн та заниження позивачем суми чистого доходу на загальну суму 132 264,00 грн.

Заниження оподатковуваного доходу призвело до визначення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та військового збору.

Також, за даними звітів про використання РРО за 2016 рік виторг РРО склав: 3 003 924,74 грн, а за даними Декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік - 166 615,00 грн, що є перевищенням обсягу виторгу над сумою задекларованого доходу за 2016 рік на 2 837 309,73 грн. Окрім того не оприбутковано придбаний товар за готівковий розрахунок на загальну суму 65305,98 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 14 серпня 2018 року:

- №, яким позивачу, за порушення пункту 177.2 та пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, нараховано грошове зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 28135,23 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 22508,18 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 5627,05 грн.

- №, яким нараховано грошове зобов`язання, за порушення пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, на загальну суму 2479,95 грн, у т.ч. за податковим зобов`язанням 1983,96 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 495,99 грн.

- №, яким застосовані штрафні санкції у розмірі 130611,96 грн за порушення частини дванадцятої статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР .

Податковим органом 14 серпня 2018 року винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- на суму 21054,69 грн.

Окрім того, рішенням податкового органу від 18 грудня 2018 року № за порушення пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» донараховано 21054,69 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, внаслідок та застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 5483,39 грн.

04 січня 2019 року податковим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-137598-53, зі змісту якої вбачається, що станом на 31 грудня 2018 року на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів за позивачем рахується заборгованість зі сплати ЄСВ у розмірі 20527,21 грн.

07 листопада 2019 року податковим органом винесено рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 4105,44 грн та нарахована пеня у розмірі 3735,95 грн за період з 06 грудня 2018 року по 05 червня 2019 року.

Разом з тим, 24 квітня 2020 року за результатами проведеної камеральної перевірки встановлено порушення платником термінів сплати узгодженого грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2018 року №, про що складено акт №002711/10-36-53-05/, на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення від 24 квітня 2020 року № про застосування штрафу у розмірі 20% у сумі 134,40 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення контролюючого органу протиправними, позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову та зазначив про обґрунтованість та доведеність висновків податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не спростовані висновки перевірки щодо обставин віднесення в додатку Ф4, Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2016, 2017 роки до графи 5 розділу 1 «вартість придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» суми товарів, які були реалізовані, оскільки на частину реалізованого товару взагалі відсутні будь-які документи, а щодо іншої частини, то їх виписано на адресу доставки, яка не відповідає місцю здійснення діяльності платника. Також позивачем не спростовані розбіжності в даних звітів про використання РРО за 2016 рік, внаслідок чого виторг РРО склав 3 003 924,74 грн, а за даними декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік 166 615,00 грн.

Між тим, у встановлений пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України строк позивачем грошове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2018 року № не було сплачено і у цей же термін не оскаржено ані в адміністративному, ані в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 177 Податкового кодексу України врегульовано оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Кодексу об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з нормами пункту 177.4 статті 177 Кодексу до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, згідно з пунктом 177.4.5 пункту 177.4 цієї статті не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

В той же час, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на включення у податковий облік доходів та витрат від здійснення господарської діяльності, наступають лише реального (фактичного) вчинення господарських операцій з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судом першої інстанції були досліджені всі первинні документи та правильно встановлено недотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, врахованих у податковому обліку.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно звернув увагу на відсутність документального підтвердження первинними документами, які не були надані, як в ході перевірки податковим органом, так і в ході судового розгляду даної справи, операцій з придбання у подальшому реалізованих товарів, що стали підставою для збільшення чистого доходу.

В апеляційній скарзі позивачем також не наведено будь-яких обставин про наявність та/або неврахування судом першої інстанції певних доказів, як і не встановлено таких апеляційним судом.

Як наслідок, враховуючи, що збільшення за результатами перевірки оподатковуваного доходу, яке було вірно визнано судом правомірним, призвело до збільшення бази оподаткування податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору, відповідно їх донарахування також є законним.

В свою чергу, несплата позивачем грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2018 року №, у встановлений пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України строк,

Так, відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України сума нарахованого грошового зобов`язання підлягає сплаті протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання цього податкового повідомлення-рішення (при проведенні адміністративного або судового оскарження - протягом десяти календарних днів, наступних за днем узгодження).

У разі несплати в установлений строк узгодженого грошового зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні, застосовується штраф у порядку та розмірах, передбачених статтею 126 Податкового кодексу України.

Відтак, застосовуючи до позивача податковим повідомленням-рішенням від 24 квітня 2020 року № штрафні санкції, відповідач діяв у відповідності до вимог податкового законодавства.

З систменого аналізу фактичних обставин справи та законодавчих норм колегія суддів дійшла висновку, що спірні вимоги та рішення щодо стягнення недоїмки з єдиного внеску та штрафів по формі та змісту сформовані контролюючим органом з дотриманням вимог законодавства, податковим органом чітко, із відповідним законодавчим обгрунтуванням, були наведені підстави для стягнення ЄСВ, штрафу та пені, жодним чиномне спростовані апелянтом.

Апеляційним судом не встановлено наявності будь-яких обставин, які є підставою для визнання протиправним спірних актів індивідуальної дії, з огляду також на те, що, як позовна заява, так й апеляційна скарга не містили жодних обґрунтувань та/або посилань скаржника на неправомірність оскаржуваних позивачем рішень щодо стягнення недоїмки та штрафів.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені положеннями Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон № 2464-VI).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Так, згідно з підпунктом 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 ПК України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Відповідно до підпункту 4 пункту 11.18 розділу ХІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 9 грудня 2011 року №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року №462) (надалі також - Порядок №1588) державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Підпунктом 6 цього ж пункту Порядку №1588 визначено, що після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Таким чином, в силу наведених вище положень Порядку №1588, припинення в установленому порядку підприємницької діяльності не зумовлює припинення обов`язку позивача зі сплати єдиного внеску за період провадження підприємницької діяльності.

Аналогічна правова позиція вже неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 440/1256/19.

За змістом пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Щодо застосованих податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2018 року № штрафних санкцій на суму130 611,96 грн перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді здійснювала роздрібну торгівлю продуктами харчування, алкогольними напоями та тютюновими виробами за адресою: АДРЕСА_1 (магазин- кафе) з використанням реєстраторів розрахункових операцій, апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено що господарюючі суб`єкти у сфері торгівлі зобов`язані, зокрема вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені у такому обліку.

Облік товарних запасів фізичною особою-підприємцем ведеться відповідно до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України.

Пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем до перевірки первинні документи, а також інші фінансово-господарські документи складені на їх реалізацію, на підставі яких виявлено порушення, в сукупності не спростовують факту та обставин порушення щодо реалізації товару по готівковій формі розрахунків за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, який відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару на загальну суму 65 305,98 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.М. Єгорова,

А.Г. Степанюк