Справа № 280/3395/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 280/3395/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року (суддя Стрельнікова Н.В., м. Запоріжжя) у справі № 280/3395/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивачка звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі відповідач), у якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо перерахунку пенсії за віком з 15.10.2018 без урахуванням вимог ст.40 Закону з моменту призначення їй пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки та неврахування стажу роботи позивача у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- здійснити перерахунок та виплатити пенсію за віком позивачу з урахуванням вимог ст.40 Закону з моменту призначення їй пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 з урахуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати за період з 01.01.2007 по 31.12.2018, з урахуванням коефіцієнта страхового стажу роботи у подвійному розмірі за період роботи з 01.08.2002 по 31.10.2020 з урахуванням проведених виплат з 15.10.2018.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач діяв правомірно.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В апеляційній скарзі позивачка зазначила, що відповідач невірно здійснив індивідуальний перерахунок стажу роботи позивача та зазначив в одинарному розмірі перерахунок з 01.01.2004 року по 31.10.2020 року , що складає 515 місяців стажу роботи, а саме 42 роки 11 місяців 8 днів (копія форми РС-право додано до позову, оригінал є в наявності у позивача). А також, відповідач неправомірно при призначені пенсії 15.10.2018 року позивачу взяв середню заробітну плату в Україні для призначення пенсії за попередні три роки 2015р., 2016р., 2017р., замість 2016 та 2017 роки, як того вимагає законодавство.

Проте, Запорізький окружний адміністративний суд в рішенні від 17.06.2021 року у справі №280/3395/21 дійшов невірного висновку щодо встановлених обставин по справі, а саме щодо застосування при обчисленні розміру пенсії позивачу показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016 та 2017 роки - 5377,90 грн. з урахуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати за період з 01.07.2000 р. по 31.10.2018 р., при цьому суд посилається на матеріали пенсійної справи. В той час як, матеріали пенсійної справи не містять інформації стосовно того, що відповідач при обчисленні розміру пенсії позивачу у 2018 році урахував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні саме за 2016 та 2017 роки, окрім того, відповідачем не надано суду жодного належного доказу.

Суд дійшов неправильного висновку щодо правомірності врахування відповідачем стажу після 01.01.2004 року в одинарному розмірі та про те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно ст. 24 якого страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Вимогами п. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи викладене, підтверджений стаж роботи позивача з 01.08.2002 року по Списку №1, вважає неправомірним не врахування 14 років 4 місяців у подвійному розмірідо стажу роботи і як наслідок - застосування коефіцієнту страхового стажу значно нижчого, ніж є у позивача.

Натомість, через бездіяльність відповідача та неналежний розрахунок пенсійної виплати позивач отримує пенсійну виплату у розмірі 2747,55 грн., замість самостійно обрахованої позивачем виплати в сумі 5052,84 грн, що є значно меншим розміру належної їй виплати. В наслідок чого вона недоотримує пенсійну виплату з моменту її призначення у значному розмірі.

Урахування судом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 24 січня 2019 року у справі № 265/4648/14-а та від 11 жовтня 2019 року у справі №329/553/17 є помилковим та недоречним при розгляді даної справи, оскільки встановлені обставини зазначених справ відмінні від обставин даної справи та позивачі в зазначених справах звертались з іншими позовними вимогами, а саме з вимогами про проведення перерахунку вислуги років у пільговому розмірі, а не стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає право на пенсію на пільгових умовах.

Водночас, суд не звернув увагу та не врахував правові висновки Верховного Суду зроблені саме в аналогічних даній справі справах, викладені в постановах від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, на які позивач звертав увагу суду в своїй відповіді на відзив на позовну заяву.

Верховний Суд в постановах від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17 зазначив, що набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно ст. 24 якого страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом не є підставою для неврахування пільгового стажу за період після 01 січня 2004 року в подвійному розмірі.

Просить апеляційний суд при ухваленні рішення врахувати правові висновки Верховного Суду, зроблені в аналогічних даній справі справах, викладені в постановах від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17.

Зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції, складає 3500, 00 грн.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нові постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначив, що відповідач жодним чином не порушував право позивача на обчислення розміру її пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2016 та 2017 роки, оскільки при обчисленні розміру пенсії відповідачем застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016 та 2017 роки - 5377,90 грн. з урахуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати за період з 01.07.2000 по 31.10.2018, що підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача.

Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №І788-ХІІ).

Пунктом 16 розділу Прикінцеві положення Закону № 1058 визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно- правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Так, відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Тобто, оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004, то в подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають зарахуванню періоди роботи до 01.01.2004.

Робота у туберкульозній лікарні до 1 січня 2004 року зараховується до страхового та пільгового стажу у подвійному розмірі, а період роботи у закладі після 01 січня 2004 року, в одинарному розмірі, оскільки обчислюється у подвійному розмірі тільки щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 2401.2019 у справі № 265/4648/14-а, від 11.10.2019 у справі № 329/553/17.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

ЄСПЛ тлумачить поняття «якість закону» так: національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. аnd Others v. Bulgaria») від 24 липня 2008 року, заява № 1365/07, п. 39, «Олександр Волков проти України» від 29 січня 2013 року, заява № 21722/11, п. 170).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. А роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France») від 11 листопада 1996 року, заява № 17862/91, п. 31-32, «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року, заява № 20372/11, п. 65).

Таку позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в справі № 810/451/17.

Аналізуючи приписи законів «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також постанови Верховного Суду у справах, на які посилаються сторони, колегія суддів дійшла висновку, що з цього приводу Верховним Судом висловлені різні правові позиції.

Так, одна з них ґрунтується на такому розумінні норм матеріального права, що аналіз положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» свідчить про те, що стаття 60 цього Закону застосовується у випадку призначення особі трудової пенсії за вислугу років на підставі саме цього Закону та враховується для обчислення пільгового стажу роботи. Враховуючи, що особа отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», то у відповідача відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача після 01.01.2004 в подвійному розмірі. Така позиція висловлена, зокрема, у постанові в справі №329/553/17 (колегія суддів Кравчук В.М., Єзеров А.А., Стародуб О.П.) від 11.10.2019 року, на яку посилається відповідач.

Разом з тим, у справі № 689/872/17 та же колегія суддів дійшла протилежного висновку, та у постанові від 04 грудня 2019 року Верховний Суд зазначив, що посилання представника відповідача на те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно ст. 24 якого страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом Суд відхиляє, з огляду на наступне.

За змістом п. 2 розділу XV прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п.3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Вимогами п.4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Крім того, редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Водночас, нормами п.16 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугою років.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, Верховний Суд зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, визнавши протиправними дії відповідача при обрахунку стажу роботи позивачу у Ярмолинецькій центральній районній лікарні на посаді лікаря - дерматовенеролога в одинарному розмірі та зобов`язавши відповідача перерахувати стаж, з якого обрахована пенсія позивачу у подвійному розмірі за період роботи з 09.01.1989 по 06.03.2017, посилаючись на аналогічну правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 24.01.2019 у справі № 265/4648/14-а, від якої колегія суддів не вбачає підстав для відступу.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що колізія норм Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що стосується обрахунку стажу роботи в подвійному розмірі на певних посадах, не відповідає принципу правової визначеності, а судова практика не дає однозначної відповіді на питання, пов`язані із застосуванням цих правових норм.

У рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що <верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та і передбачуваності в його застосуванні.>

З огляду на це, колегія суддів вважає, що позивачка, яка працювала на такій посаді, що за положенням норми ст. 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» дає право на подвійний обрахунок стажу роботу, мала законні сподівання на певні пільги. Не врахування вказаної норми зводить нанівець такі очікування та позбавляє особу будь-яких пільг, які були запропоновані державою з огляду на характер роботи, пов`язаний з певним ризиком для здоров`я людини.

Позбавлення позивачки такого права є для неї непередбачуваним, невиправданим втручанням в її майнові права, а тому воно порушено з боку відповідача та підлягає захисту.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів погодилась з доводами скаржника та вважає, що в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову в цій частині.

Що стосується доводів скаржника про неправомірне застосування при призначені пенсії 15.10.2018 року середньої заробітної плати в Україні для призначення пенсії за попередні три роки 2015р., 2016р., 2017р., замість 2016 та 2017 роки, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, адже у матеріалах справи міститься розрахунок заробітку для обчислення пенсії, наданий відповідачем (а.с. 45), з якого чітко вбачається що при цьому було взято середній заробіток за 2 попередні роки - 2016, 2017 у сумі 5377,90 грн, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині немає, а рішення суду в цій частині слід залишити без змін відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатським об`єднанням «Юрлюкссервіс» укладено було укладено договір про надання правової допомоги від 04.11.2019 року.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження здійснених витрат позивачем надано наступні документи: договір від 04.11.2019 року № 35/2019, розрахунок (попередній) суми судових витрат (скарга до Пенсійного фонду - 1000 грн; правовий аналіз документів, збір доказів, підготовка і подання позовної заяви - 3000 грн; відповідь на відзив на позовну заяву - 1500 грн); всього 5500 грн, акт завершення етапу робіт від 22.04.20201 року; квитанція до прибуткового ордера № 21 від 22.04.2021 року про сплату 5500 гривень; акт завершення етапу робіт за договором від 21.07.2021 року, квитанція до прибуткового ордера № 49 від 21.07.2021 року про сплату 2000 гривень.

Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат оцінює рівень витрат на правничу допомогу в кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Колегія суддів вважає, що надані докази належним чином підтверджують надання правової допомоги та виконання умов договору, а тому витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню.

З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково, колегія суддів відповідно до ч. 3 ст. 139, пп. б, в п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України, вважає, що слід стягнути на користь позивача Ѕ частину судових витрат, а саме 7500,00 грн.х1/2= 3750,00 грн., а також Ѕ частину судового збору (908,00 грн + 1362,00)х1/2=1135 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 316, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі № 280/3395/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо перерахунку пенсії за віком з 15.10.2018 без врахування стажу роботи ОСОБА_1 у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням коефіцієнта страхового стажу роботи у подвійному розмірі за період роботи з 01.08.2002 по 31.10.2020 з урахуванням проведених виплат з 15.10.2018 та позов в цій частині задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо перерахунку пенсії за віком з 15.10.2018 без врахування стажу роботи ОСОБА_1 у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням коефіцієнта страхового стажу роботи у подвійному розмірі за період роботи з 01.08.2002 по 31.10.2020 з урахуванням проведених виплат з 15.10.2018 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді, а саме: судовий збір - 1135 грн., витрати на правничу допомогу - 3750,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко