Справа № 600/4416/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/4416/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у прядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці йому із 88 відсотків до 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та щодо невиплати заборгованості при виплаті довічного грошового утримання судді у відставці, яка утворилася за період з 19.02.2020 року по 31.01.2021 року включно в сумі 68887,62 грн, протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області перерахувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області №39 від 02.03.2020 року в розмірі 88 відсотків суддівської винагороди судді, який працює па відповідній посаді, починаючи з 19 лютого 2020 року;

- виплатити однією виплатою (одноразово) заборгованість по виплаті довічного грошового утримання судді у відставці, яка утворилася за період з 19.02.2020 року по 01.09.2021 року включно в сумі 839454,72 грн;

- зобов`язати виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області №39 від 02.03.2020 року, починаючи з 01 лютого 2021 року.

В обґрунтування позову позивач вказував, що у лютому 2021 року відповідач, виконуючи судове рішення у справі № 600/1571/20-а провело перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, але перерахунок здійснено неправильно та не виплачено заборгованість, яка утворилась.

На думку позивача, відповідач незаконно призначив нове щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 50% замість вже призначеного в розмірі 88%, яке призначено на виконання судового рішення у справі № 824/792/18-а, зменшивши таким чином відсотковий розмір суддівської винагороди.

З огляду на наведене, позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем подано до суду відзив, в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що пенсію позивачу обчислено виходячи з розміру 50% суд суми суддівської винагороди, зазначеної у довідці ТУ ДСА в Чернівецькій області № 39 від 02.03.2020.

Виплата пенсії в новому розмірі, нарахованому за рішенням суду проводиться з лютого 2021 року. Різниця між розміром пенсії, виплаченим відповідно до постанови суду і розміром пенсії обчисленим без урахування постанови суду, за період з 19.02.2020 по 31.01.2021 склала 68887,62 грн, яку включено до Реєстру судових рішень та внесено відповідну інформацію.

Оскільки джерелом фінансування виплат на виконання рішення суду є кошти державного бюджету, тому нараховані суми будуть виплачені органом Пенсійного фонду після відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Беручи до уваги наведене, відповідач вважає, що в його діях не вбачається жодних протиправних дій по відношенню до позивача.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600-VIII суддю Новодністровського міського суду Чернівецької області ОСОБА_1 звільнено у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Наказом Новодністровського міського суду Чернівецької області №25-к від 11.10.2016 суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату суду у зв`язку із звільненням за його заявою про відставку.

Із матеріалів справи видно, що після виходу у відставку позивачу було призначено довічне грошове утримання судді у відставці на підставі Закону України "Про судоустрій і статус судді" від 07.07.2010 №2453-VI.

16.07.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив починаючи з 12.10.2016 зробити перерахунок розміру призначеного йому грошового утримання судді у відставці із розрахунку 88 % заробітку діючого судді, а також виплатити різницю недоотриманої ним суми.

За результатами розгляду вказаного звернення, відповідач відмовив позивачу у здійсненні перерахунку грошового утримання судді у відставці із розрахунку 88 % заробітку діючого судді.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці із розрахунку 88 % заробітку діючого судді, позивач звернувся до суду.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.02.2019 у справі № 824/792/18-а, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання незаконним дій та зобов`язання вчинити дії, задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перерахувати та призначити ОСОБА_1 , починаючи з 20.02.2018, довічне грошове утримання у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області виплатити ОСОБА_1 різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою сумою довічного грошового утримання ОСОБА_1 за період з 20.02.2018 по 18.02.2019.

З матеріалів справи видно, що 02.03.2020 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області видало позивачу довідку №39 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 18.02.2020, згідно якої суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці, складає 100896,00 грн.

13.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області №39 від 02.03.2020 та з урахуванням Рішення Конституційного Суду №2-p/2020 від 18.02.2020.

За результатами розгляду заяви, відповідач повідомив позивача, що правових підстав для проведення перерахунку щомісячного грошового утримання згідно поданої довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02.03.2020 №39 немає.

Вважаючи протиправною відмову відповідача, щодо нездійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці починаючи з 19.02.2020 у зв`язку із збільшенням розміру заробітної плати працюючого судді, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 600/1571/20-а, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання незаконним дій та зобов`язання вчинити дії, задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перерахувати та призначити ОСОБА_1 , починаючи з 20.02.2018, довічне грошове утримання у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області виплатити ОСОБА_1 різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою сумою довічного грошового утримання ОСОБА_1 за період з 20.02.2018 по 18.02.2019.

На виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 600/1571/20-а, відповідачем проведено з 19.02.2020 перерахунок та виплату позивачу довічного грошового утримання у розмірі 50% від розміру суддівської винагороди зазначеної в довідці ТУ ДСА у Чернівецькій області № 39 від 02.03.2020 виходячи із стажу на посаді судді, що становить 13 років.

Не погоджуючись з проведеним перерахунком, в ході якого зменшено відсотковий розмір суддівської винагороди з 88% до 50%, 19.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою.

04.03.2021 відповідач направив на адресу позивача відповідь, в якій повідомив, що на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 600/1571/20-а позивачу проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням 50 % грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Чернівецькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 39 від 02.03.2020. В листі також зазначено, що стаж роботи позивача на посаді судді складає 13 років. З урахуванням викладеного, розмір щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці становить 50448,00 грн (50% від заробітної плати 100896,00 грн). Різниця між розміром довічного грошового утримання, визначеним відповідно до судового рішення і розміром грошового утримання, обчислених без урахування судового рішення, за період з 19.02.2020 по 31.01.2021 склала 68887,62 грн, яку включено до Реєстру судових рішень та внесено відповідну інформацію.

Вважаючи дії відповідача протиправними щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Згідно зі статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Спірні у цій справі відносини регулюються, зокрема Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VI), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Судом встановлено, що після прийняття Конституційним Судом України рішенням від 18.02.2020 № 2-р/2020 відповідачем на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернівецькій області від 02.03.2020 № 39 та рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 600/1571/20-а позивачу було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із позовом.

Суд звертає увагу на те, що право позивача на перерахунок призначеного йому та виплачуваного спірного довічного утримання судді у відставці на підставі норм Закону № 1402-VIII та відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02.03.2020 № 39 підтверджено у судовому порядку рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 600/1571/20-а, на виконання якого відповідачем й було проведено перерахунок такого утримання.

Тобто, обставини стосовно наявності у позивача права на перерахунок його довічного грошового утримання судді у відставці та розміру складових суддівської винагороди, які повинні враховуватись при здійсненні такого перерахунку, не є спірними та визнаються сторонами, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, тому, згідно з приписами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України доказуванню не підлягають.

Не підлягає доказуванню також стаж роботи позивача на посаді судді, у тому числу, з урахуванням періодів проходження строкової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі та роботи в органах прокуратури. Так, згідно рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.02.2019 у справі № 824/792/18-а, яке набрало законної сили, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховано, крім роботи на посаді судді (13 років 11 місяців 26 днів), календарний період проходження строкової служби (02 роки 05 днів), навчання за денною формою (02 роки 4 місяці 15 днів) та посади в органах прокуратури (05 років 08 місяців 18 днів), що становить 24 роки 01 місяці 04 днів.

Спірні у цій справі правовідносини, як це випливає із суті спору й наведених позивачем підстав позову, виникли, серед іншого, стосовно правомірності дій відповідача щодо обчислення його довічного грошового утримання у відсотках із застосуванням положень частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII.

За приписами частини першої статті 142 Закону № 1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина друга статті 142 Закону № 1402-VIII).

Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Відповідно до пункту 23 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Законом України від 16.10.2019 № 193-IX "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування", який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.

Відповідно до пункту 24 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

При цьому, суд наголошує на тому, що Конституційний Суд України визнав неконституційним весь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону № 2453-VI.

На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону № 1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Наведена норма неконституційною не визнавалась.

За наведеного правового регулювання до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.

Оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону № 1402-VIII.

Аналогічний висновок щодо застосування частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII наведено Верховним Судом у постанові від 24.09.2021 у справі № 620/5437/20.

Доповнюючи вищевикладений висновок щодо застосування норм частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII, Верховний Суд у справі від 15.11.2021 № 580/6051/20 наголосив, що з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 вказаний Закон не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Таким чином різний підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону № 2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону № 1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів.

Водночас суд зауважує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Вказана правова позиція неодноразова застосовувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 09.11.2018 справі № 243/4794/17, від 11.11.2018 у справі № 522/5168/17, від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17, від 23.09.2021 у справі № 620/1944/20, від 08.11.2021 у справі № 580/492/21.

Отже, розрахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не може бути здійснений одночасно із застосуванням двох різних законів, а саме: щодо відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді по Закону № 2453-VI, а розмір суддівської винагороди - по Закону № 1402-VIII.

Як зазначалось вище, відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки грошового утримання судді.

Розглядом справи по суті встановлено, що стаж роботи позивача, який надає йому право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить 24 роки 01 місяці 04 днів. Отже стаж роботи позивача на посаді судді понад 20 років становить 4 повних роки, що, у свою чергу, надає йому право на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 58% (50% + (4 повних років х 2%)), а не 90%, як стверджував та вважає позивач.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII та суддівський стаж позивача (24 роки), з 19.02.2020 року щомісячне довічне грошове утримання позивача має розраховуватися, виходячи з 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, як видно з фактичних обставин цієї справи і підтверджується наявними у ній матеріалами, стаж роботи позивача на посаді судді, у тому числі з урахуванням вищевказаних періодів роботи і навчання, загалом складає 24 повних років, у зв`язку з чим та на підставі положень частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, розмір призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання повинен збільшуватись за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на 2 відсотки й відповідно становити 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

З огляду на наведене, дії відповідача, з приводу яких позивач звернувся до суду з цим позовом, у даному випадку суперечать положенням законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, а також порушують право позивача на отримання ним довічного грошового утримання судді у відставці у належному і передбаченому законом розмірі.

Беручи до уваги вищенаведене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд визнає протиправними дії відповідача щодо перерахунку та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 виходячи з розміру 50 %, який працює на відповідній посаді, зобов`язує відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 58 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 19.02.2020, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 39 від 02.03.2020, із урахуванням раніше проведених виплат.

Водночас враховуючи наведені вище положення норм матеріального права та встановлені по справі обставини, на переконання суду, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання дій відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із 88 відсотків, а також зобов`язання перерахувати та виплачувати позивачу з урахуванням раніше сплачених сум, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 88 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19.02.2020.

При цьому суд зауважує, що визначення відсотку розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на підставі норм Закону №1402-VIII не призводить до порушення ст. 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач згідно норм Закону № 1402-VIII, не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу на підставі положень Закону від 07.07.2010 № 2453-VI.

З наведених вище підстав не підлягає задоволенню також вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними щодо невиплати заборгованості при виплаті довічного грошового утримання судді у відставці, яка утворилася за період з 19.02.2020 року по 31.01.2021 включно в сумі 68887,62 грн та зобов`язання відповідача виплатити однією виплатою (одноразово) заборгованість по виплаті довічного грошового утримання судді у відставці, яка утворилася за період з 19.02.2020 по 01.09.2021 включно в сумі 839454,72 грн.

Крім того, суд звертає увагу, що виконання судового рішення від 04.12.2020 у справі № 600/1571/20-а в частині фактичної виплати на користь позивача донарахованої суми доплати має відбуватися не в порядку постановлення судового рішення про зобов`язання здійснити таку виплату, а в порядку передбаченому ст. ст. 382, 383 КАС України. Тому, вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно клопотання позивача щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає, наступне.

Так, ч. 1 ст. 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Разом з тим, на думку суду, в даному випадку підстави для встановлення (в порядку ч. 1 ст. 382 КАС України) судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відсутні, оскільки у суду немає обґрунтованих сумнівів щодо невиконання відповідачем рішення у цій справі. Крім того, примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 8 ст. 139 КАС України).

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Враховуючи зазначене, суд стягує з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72 - 77, 90, 134, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020 виходячи з розміру 50 %, який працює на відповідній посаді.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 58 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 19.02.2020, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 39 від 02.03.2020, із урахуванням раніше проведених виплат.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький