Справа № 600/4034/21-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/4034/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О.П.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

11 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

секретар судового засідання: Чорнокнижник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Чернівецької міської ради, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради від 23 липня 2021 року №Д-203/0-24/01, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,0500 га для будівництва у обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в масиві житлової забудови на АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Чернівецьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,0500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в масиві житлової забудови на АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Також позивач подала до Чернівецького окружного адміністративного суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити Чернівецькій міській раді приймати будь-які дії (рішення) щодо виділення (передачі) земельної ділянки орієнтованою площею 0,0500 га за адресою АДРЕСА_2 , до набрання законної сили рішення в даній справі.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.09.2021 відмовлено у задоволенні вказаної заяви позивача про забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.09.2021 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, безпідставного невжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував, що вже підготовлено проект виділення земельної ділянки, яка є предметом спору у даній справі, на розгляд сесії міської ради, отже, існує небезпека виділення вказаної ділянки третім особам. Вказано, що спосіб у яких позивач просить забезпечити позов повністю узгоджується із змістом позовних вимог.

Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Відповідач в судове засідання повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника позивача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Разом із цим, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

В обґрунтування вказаної заяви про забезпечення позову, позивач зазначає, що відповідач, незважаючи на вирішення на даний час у судовому порядку питання щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою стосовно земельної ділянки 0,0500 га для будівництва у обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в масиві житлової забудови на АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , вчиняє дії щодо видачі (передачі) спірної земельної ділянки третім особам.

Позивач посилається на отриманий нею 10 вересня 2021 року лист Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 02 вересня 2021 року №Д-203/0-24/01 в якому проінформовано позивача про те, що департаментом підготовлено проект рішення щодо виділення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0500 га для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 на розгляд сесії міської ради, пленарне засідання якої відбулось 26 серпня 2021 року. Проте рішення з цього приводу ще не прийнято, оскільки сесія Чернівецької міської ради від 26 серпня 2021 року свою роботу не розпочала, але не завершала.

Враховуючи наведене, а також зважаючи на викладені в позовній заяві доводи, якими позивач обґрунтовує протиправність оскаржуваного в даній справі рішення, вказуючи на безпідставність наведених у відзиві тверджень щодо правомірності відмови позивачу в отриманні дозволу на розробку проекту землеустрою стосовно відведення спірної земельної ділянки у власність, у зв`язку з чим оскаржуване рішення, на думку позивача, є очевидно протиправним і таким, що порушує права, свободи та законні інтереси позивача, а також з огляду на лист Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 02 вересня 2021 року №Д-203/0-24/01, позивач вважає, що наявні правові підстави для звернення до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони прийняття відповідачем будь-яких дій (рішень) щодо виділення (передачі) земельної ділянки третім особам до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, оскільки невжиття такого заходу може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача, зважаючи на те, що проект рішення щодо виділення земельної ділянки на даний час знаходиться на розгляді сесії Чернівецької міської ради і в будь-який момент відповідач може прийняти рішення щодо виділення спірної земельної ділянки третім особам.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спосіб, у який позивач просить суд забезпечити даний позов не узгоджуються із предметом позову, а твердження про очевидну протиправність оскаржуваного рішення наразі передчасні. Твердження, викладені в обґрунтування поданої заяви про надання спірної земельної ділянки третім особам ґрунтуються виключно на припущеннях заявника, оскільки не підтвердженні відповідними належними доказами.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Так, зазначаючи про наявність можливості надання спірної земельної ділянки третім особам позивач посилається на лист Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 02 вересня 2021 року №Д-203/0-24/01. При цьому, за змістом вказаного листа, Чернівецькою міською радою не прийнято рішення щодо виділення спірної земельної ділянки іншим особам.

За змістом статей 116, 117, 118 Земельного кодексу України, надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність чи користування є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність чи користування. Отримання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність чи користування, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність чи користування є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки. Відтак, надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки ще не означає наявність у особи права на таку земельну ділянку. Сам по собі дозвіл не є підставою для виникнення права власності чи користування земельною ділянкою, а лише засвідчує намір у цьому. Тому така земельна ділянка вважається вільною.

Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, предметом позову у цій справі є рішення органу місцевого самоврядування, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Тому, спосіб, у який позивач просить суд забезпечити даний позов не узгоджуються із предметом позову.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно відхилено як передчасні доводи позивача про очевидну протиправність оскаржуваного рішення, оскільки наведення судом в ухвалі про забезпечення позову очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення відповідача фактично означатиме вирішення спору по суті до ухвалення рішення в адміністративній справі, що в даному випадку є неприпустимим та порушуватиме такі визначальні принципи адміністративного судочинства як змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив спірну ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова складена у повному обсязі 16.11.2021.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.