Справа № 640/11238/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просив:

- визнати незаконними та скасувати протокол № 7 від 01 лютого 2021 року засідання комісії з питань призначення одноразової грошової допомоги Адміністрації Державної прикордонної служби України в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» капітану запасу ОСОБА_1 та рішення №27 від 05 лютого 2021 року з питань призначення одноразової грошової допомоги Адміністрації Державної прикордонної служби України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» капітану запасу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати адміністрацію Державної прикордонної служби України повторно розглянути заяву та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 25% від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення № 27 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» капітану запасу ОСОБА_1 , затверджене Головою Державної прикордонної служби України 05 лютого 2021 року.

Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для продовження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, у розмірі 25% від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 17.11.2021.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді офіцера відділення забезпечення функціонування інформаційно-телекомунікаційної системи «Гарт-5» відділу інформаційно-статистичного забезпечення.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 18 червня 2020 року № 560-ос, позивача звільнено у запас Збройних Сил України за підпунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом Голови Державної прикордонної служби України від 19 червня 2020 року № 564-ос виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 21 червня 2020 року.

Згідно копії свідоцтва про хворобу № 242/244, позивача визнано обмежено придатним до військової служби та зазначено, що захворювання, ТАК, пов`язані з проходження військової служби.

12 січня 2021 року Центральною МСЕК № 2, позивачу видано довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії 12 ААА № 038454, відповідно до якої, останньому з 27 травня 2020 року встановлено 25% втрати працездатності та зазначено причину втрати професійної працездатності: захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

У зв`язку з встановленням з 27 травня 2020 року 25% втрати професійної працездатності, позивач 11 вересня 2020 року звернувся до відповідача з відповідною заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказані документи були прийняті відповідачем та розглянуті на засіданні комісії з питань призначення одноразової грошової допомоги Адміністрації Державної прикордонної служби України 01 лютого 2021 року, що підтверджується копією витягу з Протоколу № 7.

Так, за результатами розгляду документів позивача, комісія дійшла висновку про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим ухвалила підготувати відповідне рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Згідно копії рішення № 27 від 05 лютого 2021 року, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому 25% втрати професійної працездатності, з огляду на те, що захворювання ОСОБА_1 не пов`язані з виконанням обов`язків.

Вважаючи протиправними протокол та рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що, позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому 25% втрати професійної працездатності з 27 травня 2020 року, а позивачу було відмовлено у призначенні та виплаті допомоги з підстав, не передбачених чинним законодавством, адже, виконання обов`язків військової служби здійснюється під час проходження військової служби, відповідно, визначення «під час проходження військової служби» є більш широким та включає в себе і час виконання обов`язків військової служби.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, вказана одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання захворювання під час виконання ним обовязків військової служби, при цьому, поняття проходження військової служби та виконання обовязку військової служби є двома різними поняттями по суті та мають різні правові наслідки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ), відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно змісту пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до норм статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту - Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За змістом частини 1 статті 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Згідно приписів частини 9 статті 16-3 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок № 975).

Відповідно до положень пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Тож, з наведеного слідує, що позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому 25% втрати професійної працездатності з 27 травня 2020 року, при цьому, колегія суддів наголошує на тому, що приписами ч. 1 ст. 16-4 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, визначено підстави, за якими призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, зокрема, визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Також, вказані положення кореспондуються з положеннями, зазначеними у Порядку № 975.

Однак, за даних обставин, відповідач відмовив у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що у довідці про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії 12 ААА №038454, відповідно до якої позивачу встановлено 25% втрати працездатності, зазначено, що причиною втрати професійної працездатності є захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби, а не захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, що, на переконання відповідача, свідчить про відсутність у позивача права на отримання цієї допомоги.

Тобто, суд першої інстанції мав підстави стверджувати про те, що позивачу було відмовлено у призначенні та виплаті допомоги з підстав, не передбачених чинним законодавством, а наведені обґрунтування для відмови є формальними, з урахуванням суті та змісту наданих позивачем документів та прохання по суті, адресованого до відповідача, однозначно вбачається, що позивач має право на отримання грошової допомоги, а визначені у довідці причини та обставини отримання втрати працездатності стосуються передбачених Законом підстав для отримання такої допомоги.

Також, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим зазначення судом першої інстанції щодо того, що виконання обов`язків військової служби здійснюється під час проходження військової служби, відповідно, визначення «під час проходження військової служби», є більш широким та включає в себе і час виконання обов`язків військової служби.

Отже, рішення № 27 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» капітану запасу ОСОБА_1 , затверджене Головою Державної прикордонної служби України 05 лютого 2021 року є протиправним та таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому, підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції спосіб захисту прав позивача є виправданим та не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, адже, за даних обставин, єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги стало помилкове трактування відповідачем понять «проходження військової служби» та «виконання обов`язків військової служби», а також з урахуванням того, що судом встановлено право позивача на отримання цієї допомоги та своєчасність звернення останнього з відповідною заявою до відповідача про її виплату.

Отже, позивні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко