Справа № 160/1808/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 160/1808/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,
секретар судового засідання Солодкова К.А.
за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача Заблуди Г.І.

представника відповідача Серьогіна Д.О. (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Заблуда Ганни Іванівни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 р. (суддя Кучма К.С.) в справі № 160/1808/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати компенсації за невикористане речове майно, зобов`язання виплатити грошову компенсацію замість речового майна, що підлягало видачі згідно з нормами забезпечення за час військової служби, в сумі 11 520,92 грн., визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошового компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 9 245,67/30*42=12 943,92 грн., зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення відповідно до статті 117 КЗпП України за останні два повні місяці служби (вересень, жовтень) 2018 року 19 245,67 + 15 769,95= 35 015,62/61=574,02 грн. за кожен день затримки виплати повного розрахунку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить частково скасувати рішення, ухвалити нове рішення, яким зобов`язати військову частину виплатити позивачу грошову компенсацію замість речового майна, що підлягало видачі згідно з нормами забезпечення за час військової служби, у сумі 11 520,92 грн., зобов`язати відповідача виплатити позивачу понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. Вказує на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

На думку апелянта, судом першої інстанції не виконано покладені на нього функції щодо офіційного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не витребувано у відповідача доказів звернення позивача з рапортом про виплату компенсації речового майна, а також доказів виплати такої суми.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, його представника, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 19.09.2016 р. по 31.10.2018 р.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2018 р. № 262 позивача виключено зі списків особового складу військової частини відповідно з підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач має статус учасника бойових дій.

27.08.2020 року представник позивача звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом, в якому просив надати наступну інформацію: причини не виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 №262 від 31.10.2018 року; причини не нарахування та невиплати грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період служби ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 ; причини та підстави утримання податку з доходів фізичних осіб з суми за виконання бойового завдання у травні 2015 року та виплаченої у лютому 2016 року; довідку про доходи позивача, отримані за період його служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Листом від 01.10.2020 р. №1673кп відповідач повідомив, що додаткова щорічна відпустка передбачена ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», не надається під час дії особливого періоду та не компенсується. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №262 від 31.10.2018 року виконано в повному обсязі.

Оскільки позивач як учасник бойових дій не використав додаткові відпустки з період проходження ним служби за період 2016-2018 роки, суд першої інстанції дійшов висновку, що він набув право на отримання грошової компенсації за таку невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.

Разом з тим, враховуючи, що позивачем не виконано вимоги, передбачені чинним законодавством, щодо подачі відповідної заяви про виплату грошової компенсації за нібито неотримане речове майно та довідки про його вартість, суд першої інстанції вважав, що у відповідача на теперішній час не було правових підстав для виплати такої компенсації, тому визнав в цій частині позовні вимоги передчасними.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем на час розгляду даної справи проведено не було, зокрема, не виплачено компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність цих позовних вимог.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок про відмову у задоволенні позову стосовно виплати грошової компенсації за неотримане речове майно необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 від 11.05.2015 р.

ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2018 р. № 262 молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира протитанкового відділення командира гранатомету протитанкового взводу вогневої підтримки, звільненого з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.10.2018 р. (по особовому складу), з 31.10.2018 р. виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Наказ № 262 від 31.10.2018 р. містить відомості про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 11 520,92 грн., проте не містить відомостей будь-яких відомостей про нарахування та виплату позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

При звільненні позивачу не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є саме питання наявності правових підстав для виплати позивачу компенсації за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 11 520,92 грн.

Рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення грошового компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, обчисленої із розміру посадового окладу та розміру окладу за військовим званням, відповідачем не оскаржене, як й не оскаржене позивачем рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною першою статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) визначає Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. № 178 (далі Порядок).

Відповідно до першого абзацу пункту 2 Порядку виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 р. № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за №768/28898 (далі - Інструкція №232), військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно". Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

За змістом пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 р. в справі № 803/756/17.

Судом першої інстанції не дотримано принципу офіційного з`ясування обставин, що мають значення для справи, в порушення приписів частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до якої суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, не витребувано докази подання позивачем відповідного рапорту та отримання довідки про вартість предметів речового забезпечення.

Під час апеляційного перегляду справи судом витребувано у сторін докази подання позивачем рапорту про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, а також відомості про виплату позивачу такої компенсації на виконання наказу № 262 від 31.10.2018 р. в розмірі 11 520,92 грн.

Дослідженим в судовому засіданні рапортом позивача від 30.10.2018 р. доводиться, що позивачем під час звільнення зі служби подано рапорт про виплату компенсації за неотримане під час служби речове майно на підставі довідки № 19 від 30.10.2018 р. про вартість речового майна, яке належить до видачі, яка додана позивачем до рапорту.

Таким чином, суд визнає доведеним дотримання позивачем процедури отримання компенсації за невикористане речове майно, відповідно, й право позивача на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна з урахуванням того, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2018 р. № 262, яким позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, передбачена виплата позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 11 520,92 грн.

Відповідно, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів дотримання саме позивачем процедури отримання грошової компенсації за речове майно, а саме подання відповідного рапорту (заяви) про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно та отримання довідки про його вартість та, відповідно, про відсутність у відповідача правових підстав для виплати такої компенсації.

Враховуючи відсутність доказів виплати позивачу такої грошової компенсації, суд визнає протиправною бездіяльність щодо невиплати позивачу компенсації за невикористане речове майно та зобов`язує відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію замість речового майна, що підлягало видачі згідно з нормами забезпечення за час військової служби в сумі 11 520,92 грн.

Вирішуючи вимоги апелянта про зобов`язання відповідача виплатити позивачу понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн., суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС).

За змістом частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Позивачем у позовній заяві зазначено прохання стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн., але не зазначено про неможливість подання доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та подання таких доказів після ухвалення рішення суду.

Частиною сьомою статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частин третьої п`ятої статті 143 КАС якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

В цьому випадку, не зважаючи на те, що позивачем заявлено у позовній заяві про стягнення судових витрат, проте позивачем не подано до закінчення судових дебатів будь-яких доказів із зазначених у частині сьомій статті 139 КАС України (договорів, рахунків, актів виконаних робі тощо).

Єдиним доказом на підтвердження здійснення позивачем витрат на користь адвоката в розмірі 6 000 грн. є квитанція про перерахунок ОСОБА_1 на картковий рахунок адвоката суми в розмірі 6 000 грн. (а.с. 14).

Разом з тим, ця квитанція не містить відомостей про призначення платежу.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю будь-яких доказів на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, договорів, рахунків тощо, а також відсутності в квитанції, якою позивач підтверджує сплату коштів адвокату за надання професійної правничої допомоги, посилання на оплату послуг адвоката, вимоги про стягнення таких витрат з відповідача не можуть бути задоволені.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Заблуда Ганни Іванівни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 р. в справі № 160/1808/21 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 р. в справі № 160/1808/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії скасувати в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виплатити компенсацію за невикористане речове майно.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 з невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористане речове майно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористане речове майно в розмірі 11 520,92 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 15.11.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 16.11.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко