Справа № 380/2420/21
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/2420/21 пров. № А/857/14379/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Матковської З.М.,

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року (суддя Сподарик Н.І., ухвалене в м.Львові) у справі № 380/2420/21 за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "МТ-Стиль" про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків,-

ВСТАНОВИВ:

20.02.2021 Головне управління ДПС в Одеській області звернулось в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю МТ-Стиль про підтвердження обґрунтованісті умовного адміністративного арешту майна ТОВ МТ-Стиль згідно рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 18.11.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач- Головне управління ДПС в Одеській області, який в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до п. 52 прим. 2 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПК України встановлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), крім: документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу. Апелянт зазначає, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу. Також зазначає, що з метою оперативної перевірки наявності підстав для застосування адміністративного арешту і гарантування як прав та інтересів платника податків так і належного здійснення повноважень податковими органами законодавцем передбачено право податкових органів звертатись до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Саме тому, стаття 283 КАС України встановлює особливий, оперативний, порядок розгляду такої заяви та імперативно приписує необхідність негайного виконання судового рішення за результатами такого розгляду. Проте як зазначає апелянт, суд першої інстанції при розгляді вказаної заяви здійснює функцію контролю за правомірністю дій податкового органу щодо застосування арешту, в той час як розглядаючи позовні вимоги податкового органу щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, суд розглядає публічно-правовий спір в загальному порядку, в тому числі із застосуванням загальних строків звернення до адміністративного суду. Як зазначає апелянт, що з наведеного слідує, що процесуальним законодавством передбачено існування двох способів перевірки судом обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, а саме - в особливому терміновому порядку, передбаченому п. 2 ч. 1 3 статті 283 КАС України та в загальному порядку, передбаченому частиною 3 згаданої статті. Отже, положення статті 94 ПК України та частини 7 статті 283 КАС України щодо необхідності перевірки обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків протягом 96 годин стосуються виключно особливого провадження за заявою податкового органу, в той час як перевірка обґрунтованості адміністративного арешту майна в порядку позовного провадження здійснюється в загальному порядку без обмеження вказаним строком та без можливості негайного виконання рішення суду у разі підтвердження обґрунтованості арешту до набрання рішенням законної сили у встановленому нормами КАС України порядку. Також, зазначає, що у межах спірних правовідносинах норми процесуального закону (КАС України) превалюють над приписами норм матеріального права (ПК України! з огляду на необхідність завершення процедури підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту у загальному порядку розгляду справи, у зв`язку з неможливістю завершення такої процедури у порядку статті 283 КАС України.

Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися та явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Протокольною ухвалою суду від 04.11.2021 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 09.11.2020 №5461-п Про проведення фактичної перевірки ТОВ МТ-Стиль , посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області 10.11.2020 здійснено вихід за місцем фактичного провадження ТзОВ МТ-Стиль, та з метою вручення наказу та ознайомлення з направленнями на проведення фактичної перевірки контролюючим органом пред`явлені направлення №122, №123 від 09.11.2020, наказ від 09.11.2020 №5461-п менеджеру зі збуту ТзОВ МТ-Стиль ОСОБА_1 .

Також 10.11.2020 ОСОБА_1 вручено запит від 10.11.2020 щодо надання документів, доступу фахівців Головного управління ДПС в Одеській області до територій, приміщень та іншого майна, що використовується для здійснення господарської діяльності, спільне з працівниками контролюючого органу, зняття показань внутрішніх та зовнішніх лічильників, якими обладнані технічні пристрої, спільне з працівниками контролюючого органу, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться за місцем зберігання та/або реалізації, в тому числі, зняття проб.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2020 директором ТзОВ МТ-Стиль Баков К.С. направлено лист головним державним ревізорам-інсекторам ГУ ДПС в Одеській області Даніхі І.А., Насирову Р.Г., яким повідомлено про неможливість виконати вимоги запиту щодо надання оригінали первинних документів, забезпечення доступу до приміщень та майна у зв`язку з перебуванням Бакова К.С. на самоізоляції та відсутності інших відповідальних або уповноважених представників.

У зв`язку із чим, начальником Головного управління ДФС у Одеській області прийнято рішення від 18.11.2020 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТзОВ МТ-Стиль.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зробив висновок, що оскільки з моменту застосування рішенням Головного управління ДФС в Одеській області від 18.11.2020 адміністративного арешту майна відповідача вже минуло 96 годин, встановлених законом для його перевірки, застосований адміністративний арешт є припиненим, відповідно до вимог підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Як передбачено пунктами 75.1, 75.1.3 ст. 75 Податкового Кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 Податкового кодексу України, підпунктами 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

Пунктом 80.5 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Відповідно до п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Як передбачено пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Враховуючи наведені норми судом першої інстанції вірно зазначено, що, арешт майна платника та може бути застосовано з двох підстав: якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або якщо платник податків відмовляється від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Відповідно до пунктів 94.4, 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що законність вимоги щодо арешту коштів на рахунках платника податку на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України пов`язана з наявністю, правомірністю та обґрунтованістю рішення керівника податкового органу щодо застосування арешту майна платника податків.

Пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 листопада 2020 року Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з заявою в порядку статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просило суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків ТзОВ МТ-Стиль, та ухвалою суду від 25.11.2020 заяву Головного управління ДПС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю МТ-Стиль про підтвердження обгрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 283 КАС України

У зв`язку із вищевикладеним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ТзОВ МТ-Стиль.

Підпунктом 94.19.1 п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України передбачено, що припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Враховуючи наведене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки з моменту застосування рішенням Головного управління ДФС в Одеській області від 18.11.2020 адміністративного арешту майна відповідача вже минуло 96 годин, встановлених законом для його перевірки, застосований адміністративний арешт є припиненим, відповідно до вимог підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України, а відтак в задоволенні позову вірно відмовлено.

Посилання апелянта на ту обставину, що при поданні даного позову він підставно звернувся до суду в загальному порядку з посиланням на ч.5 ст. 283 КАС України є необґрунтованим, оскільки у вказаній нормі таке право передбачено у випадку відмови у відкритті провадження, а як стверджує позивач ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 року у справі № 380/10941/20 заяву податкового органу залишено без розгляду.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у справі № 380/2420/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 17.11.2021