Справа № 260/4339/21
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2021 рокум. Ужгород№ 260/4339/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання - Кустрьо В.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Мочкош Л.В.

представника відповідача - Грига І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11 листопада 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 16 листопада 2021 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Нижньоворітської громади, якою просить: 1) Зобов`язати Нижньоворітську громаду вчинити дії щодо надання фінансової підтримки хворим на цукровий діабет (забезпечення пільговими медикаментами) та хворих з хронічною нирковою недостатністю, які проживають на території Нижньоворітської громади і отримують програмний гемодіаліз (забезпечення хворих нефрологічного профілю необхідними медикаментами для якісного проведення гемодіалізу до і після самого сеансу, який безпосередньо проводиться на базі центрів гемодіалізу; надання відшкодування на транспортування за заявою хворого (в зв`язку з проходженням сеансів програмного гемодіалізу самостійно у центрах програмного гемодіалізу) за рахунок коштів бюджету громади; 2) Стягнути з Нижньоворітської громади матеріальну шкоду на користь ОСОБА_1 , завдану бездіяльністю органом місцевого самоврядування, у розмірі 50 000 грн.; 3) Стягнути з Нижньоворітської громади моральну шкоду на користь ОСОБА_1 , завдану бездіяльністю органом місцевого самоврядування, у розмірі 5 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач знаходиться на лікуванні програмним гемодіалізом та змушений їздити з с. Нижні Ворота Воловецького району до м. Ужгорода. Крім того, в позивача цукровий діабет. Відповідач, відповідно до своїх повноважень не виділяє кошти з бюджету ОТГ для надання цільової грошової допомоги хворим з хронічною нирковою недостатністю для відшкодування витрат на медикаменти для замісного лікування, симптоматичного лікування та проїзд від населеного пункту, в якому вони проживають до населеного пункту, в якому отримують програмний гемодіаліз, і у зворотному напрямку та забезпечення хворих на цукровий діабет пільговими медикаментами.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви, просили їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що Нижньоворітська сільська рада прийняла "Програму забезпечення лікарськими засобами безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування окремих груп населення на території Нижньоворітської сільської ради", згідно якої всі необхідні ліки хворому надаються аптеками, з якими укладено угоди згідно рецепта виписаного лікарем. Також, рішенням сесії Нижньоворітської сільської ради від 24 грудня 2020 року № 36 затверджено програму забезпечення препаратами інсуліну хворих на цукровий та нецукровий діабет жителів територіальної громади Нижньоворітської сільської ради на 2021 рік. Також, відповідач зазначає, що Нижньоворітська сільська рада фінансово неспроможна фінансувати програму надання фінансової підтримки хворим нефрологічного профілю. В той же час, рішенням Нижньоворітської сільської ради позивачу виділено матеріальну допомогу у розмірі 3000,00 грн.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву. Крім того, пояснив, що Нижньоворітська сільська рада в межах наявного фінансового ресурсу забезпечувала позивача необхідними медикаментами. Також зазначив, що за наявності коштів забезпечуватиме позивача необхідними медикаментами і в подальшому.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом І групи, що підтверджується відповідним посвідченням.

Позивач знаходиться на лікуванні програмним гемодіалізом в Закарпатській обласній клінічній лікарні ім. Новака з 15 жовтня 2020 року, що підтверджується довідкою Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Новака від 09 червня 2021 року.

Рішенням Нижньоворітської сільської ради Закарпатської області від 24 грудня 2020 року № 36 затверджено Програму забезпечення препаратами інсуліну хворих на цукровий та нецукровий діабет жителів територіальної громади Нижньоворітської сільської ради на 2021 рік.

Рішенням Нижньоворітської сільської ради Закарпатської області від 09 березня 2021 року № 157 "Про виділення матеріальної допомоги мешканцям сільської ради" позивачу виділено матеріальну допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Рішенням Нижньоворітської сільської ради Закарпатської області від 01 червня 2021 року № 163 затверджено Програму забезпечення лікарськими засобами безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування окремих груп населення на території Нижньоворітської сільської ради та за певними категоріями захворювань на 2021 рік.

05 червня 2021 року позивач звернувся до голови Нижньоворітської сільської ради із заявою щодо забезпечення його необхідними ліками по програмі гемодіалізу та транспортування на сенси гемодіалізу.

Листом від 01 липня 2021 року № 470 Нижньоворітська сільська рада повідомила позивача, що йому було виділено кошти в розмірі 3000,00 грн. на лікування.

Позивач 06 липня 2021 року звернувся до голови Нижньоворітської сільської ради із заявою, в якій просив виконувати Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення Концепції Державної програми розвитку системи надання медичної допомоги хворим нефрологічного профілю» та просив забезпечити його медикаментами та відшкодувати йому витрати на транспортування з місця проживання до місця проведення гемодіалізу.

Відповідач листом від 20 липня 2021 року № 508 повідомив позивача, що Концепція затверджена Кабінетом Міністрів України «Про схвалення Концепції Державної програми розвитку системи надання медичної допомоги хворим нефрологічного профілю на 2006-2010» не затверджена Нижньоворітською сілською радою, у зв`язку з відсутністю фінансового ресурсу.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «в», частини першої статті 7, частини четвертої статті 8 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2801-ХІІ (далі - Закон України «Основи законодавства України про охорону здоров`я») держава згідно з Конституцією України гарантує всім громадянам реалізацію їх прав у сфері охорони здоров`я шляхом: фінансування надання всім громадянам та іншим визначеним законом особам гарантованого обсягу медичних послуг та лікарських засобів у порядку, встановленому законом. Держава гарантує громадянам України та іншим визначеним законом особам надання необхідних медичних послуг та лікарських засобів за рахунок коштів Державного бюджету України на умовах та в порядку, встановлених законодавством.

При цьому, частиною першою статті 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-XII (далі - Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні») передбачено, що діяльність держави щодо осіб з інвалідністю виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає, серед іншого, в охороні здоров`я.

У свою чергу статтею 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначено, що матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення осіб з інвалідністю здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомог, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що фінансове забезпечення заходів щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, в тому числі Фонду соціального захисту інвалідів, місцевих бюджетів, а також органами місцевого самоврядування за місцевими програмами соціального захисту окремих категорій населення за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2009 №333 «Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення» з 1 вересня 2017 р. лікарські засоби, що в установленому законом порядку зареєстровані в Україні та включені до Національного переліку основних лікарських засобів, затвердженого цією постановою, підлягають закупівлі закладами і установами охорони здоров`я, що повністю або частково фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.1998 №1303 "Про впорядкування безоплатного та пільгового відпустку лікарських засобами за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань"затверджено Перелік груп населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безоплатно або на пільгових умовах.

Пунктами 1,2 Постанови Кабінету Міністрів України №1303 від 17.08.1998 №1303 визначено, що безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування провадиться групам населення та за категоріями захворювань згідно з додатками 1 і 2, зокрема, діабет (цукровий і нецукровий).

Відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб. Витрати, пов`язані з відпуском лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах, провадяться за рахунок асигнувань, що передбачаються державним та місцевими бюджетами на охорону здоров`я.

Тобто, виходячи з гарантій, визначених Законами України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» забезпечення пільговими медикаментами, зокрема, осіб, що хворіють на діабет (цукровий і нецукровий) здійснюється за рахунок коштів у тому числі місцевих бюджетів за рахунок асигнувань, що передбачаються державним та місцевими бюджетами на охорону здоров`я.

Відповідно до пунктів 18, 34 частини 1статті 2Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень; місцеві бюджети - бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

Пунктом 3 частини 2статті 22 Бюджетного кодексу Українивизначено, щоголовними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

За приписами п.3 ч.1 ст.89 та п.3 ч.1 ст. 90 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки на охорону здоров`я, зокрема, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу, підтримки комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, і місцеві програми надання населенню медичних послуг, в тому числі понад обсяг, передбачений програмою державних гарантій медичного обслуговування населення здійснюються з бюджетів сіл, селищ та міст, на спеціалізовану амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу з обласних бюджетів.

Як встановлено судом, позивач є інвалідом першої групи та хворий на цукровий діабет І типу, що підтверджується матеріалами справи.

Позивач, на виконання Програми забезпечення препаратами інсуліну хворих на цукровий та нецукровий діабет жителів територіальної громади Нижньоворітської сільської ради на 2021 рік, затвердженої рішенням Нижньоворітської сільської ради Закарпатської області від 24 грудня 2020 року № 36 отримує інсулін.

Судом встановлено, що Відділом освіти, молоді, спорту культури, туризму та охорони здоров`я Нижньоворітської сільської ради та ТОВ «"БМ&Н» укладено договір від 26 лютого 2021 та договір від 03 вересня 2021 року про відшкодування вартості препаратів інсуліну хворим на цукровий діабет.

Факт отримання позивачем препаратів інсуліну підтверджено сторонами в судовому засіданні.

В той же час, судом встановлено та підтверджується виписками із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, що позивач як особа хвора на цукровий діабет потребує лікування й іншими лікарськими засобами, які у відповідності до вимог чинного законодавства відпускаються безоплатно за рецептами лікарів.

Однак, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачем не забезпечено право позивача на отримання пільгових медикаментів, окрім препаратів інсуліну.

З огляду на вищенаведене, суд приходить висновку, про протиправність бездіяльності відповідача, щодо незабезпечення в повному обсязі позивача пільговими медикаментами для лікування цукрового діабету.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивачем заявлено вимоги зобов`язального характеру, зокрема позивач просить зобов`язати відповідача вчинити дії щодо фінансової підтримки хворим на цукровий діабет (забезпечення пільговими медикаментами).

В той же час, з огляду на встановлення судом бездіяльності відповідача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незабезпечення в повному обсязі позивача пільговими медикаментами для лікування цукрового діабету.

З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача вжити заходи щодо забезпечення ОСОБА_1 в повному обсязі пільговими медикаментами для лікування цукрового діабету.

Щодо позовних вимог, які стосуються забезпечення медикаментами для проведення гемодіалізу та надання відшкодування на транспортування, суд зазначає наступне.

Згідно статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України..

У відповідності до частини 1 статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Як встановлено судом, позивач знаходиться на лікуванні програмним гемодіалізом в Закарпатській обласній клінічній лікарні ім. Новака з 15 жовтня 2020 року, що підтверджується довідкою Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Новака від 09 червня 2021 року.

Позивач 06 липня 2021 року звернувся до голови Нижньоворітської сільської ради із заявою, в якій просив виконувати Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення Концепції Державної програми розвитку системи надання медичної допомоги хворим нефрологічного профілю» та просив забезпечити його медикаментами та відшкодувати йому витрати на транспортування з місця проживання до місця проведення гемодіалізу.

Відповідач листом від 20 липня 2021 року № 508 повідомив позивача, що Концепція затверджена Кабінетом Міністрів України «Про схвалення Концепції Державної програми розвитку системи надання медичної допомоги хворим нефрологічного профілю на 2006-2010» не затверджена Нижньоворітською сільською радою, у зв`язку з відсутністю фінансового ресурсу.

Відповідно до пунктів 22 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування.

Позивач є жителем Нижньоворітської територіальної громади осіб та отримує програмний гемодіаліз, відтак на переконання суду, відповідач, з метою надання цільової грошової допомоги хворим з хронічною нирковою недостатністю для відшкодування витрат на медикаменти для симптоматичного лікування та проїзд від населеного пункту, в якому вони проживають, до населеного пункту, в якому отримують програмний гемодіаліз повинен був вжити необхідних заходів щодо розроблення та затвердження відповідної програми по наданню допомоги хворим з хронічною нирковою недостатністю, що проживають на території Нижньоворітської ОТГ.

Однак, відповідач таких дій не вчинив, Доказів на підтвердження відсутності фінансового ресурсу на вищевказані цілі відповідачем не надано. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ним вживалися заходи щодо розроблення та затвердження відповідної програми по наданню допомоги хворим з хронічною нирковою недостатність.

Вищевказане свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просить зобов`язати відповідача вчинити дії щодо надання фінансової підтримки хворим з хронічною нирковою недостатністю, які проживають на території Нижньоворітської сільської ради і отримують програмний гемодіаліз (забезпечення хворих нефрологічного профілю необхідними медикаментами для проведення гемодіалізу та надання відшкодування на транспортування у зв`язку з проходженням сеансів програмного гемодіалізу у центрах програмного гемодіалізу) за рахунок коштів бюджету громади.

В той же час, оскільки за результатами розгляду даної справи судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача щодо невжиття необхідних заходів з розроблення та затвердження програми по наданню допомоги хворим з хронічною нирковою недостатністю та заходів по наданню фінансової підтримки таким хворим, що проживають території Нижньоворітської об`єднаної територіальної громади, то суд виходить за межі позовних вимог та визнає таку бездіяльність протиправною та зобов`язує відповідача вжити заходів з розроблення та затвердження програми по наданню допомоги хворим з хронічною нирковою недостатністю та заходів по наданню фінансової підтримки таким хворим, що проживають території Нижньоворітської об`єднаної територіальної громади

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 50000, 00 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану бездіяльністю органом місцевого самоврядування у розмірі 50000,00 грн. На підтвердження, завданої шкоди позивач надає до позовної заяви квитанції на підтвердження вартості проїзду за напрямком Ужгород- Нижні Ворота та Нижні Ворота - Ужгород, а також квитанції на придбання лікарських засобів.

В той же час, позивач в позовній заяві зазначає, що до позовної заяви додає чеки лише за один місяць.

За правилами частини другої статті 21 КАС вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що шкода завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як вже встановлено судом позивач є інвалідом І групи, хворіє на цукровий діабет та знаходиться на лікуванні програмним гемодіалізом в Закарпатській обласній клінічній лікарні ім. Новака (м. Ужгород).

06 липня 2021 року позивач звернувся до голови Нижньоворітської сільської ради із заявою, в якій просив виконувати Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення Концепції Державної програми розвитку системи надання медичної допомоги хворим нефрологічного профілю» та просив забезпечити його медикаментами та відшкодувати йому витрати на транспортування з місця проживання до місця проведення гемодіалізу.

Однак, відповідач листом від 20 липня 2021 року повідомив позивача, що Концепція затверджена Кабінетом Міністрів України «Про схвалення Концепції Державної програми розвитку системи надання медичної допомоги хворим нефрологічного профілю на 2006-2010» не затверджена Нижньоворітською сілською радою, у зв`язку з відсутністю фінансового ресурсу.

Судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача щодо невжиття заходів з розроблення та затвердження програми по надання допомоги хворим з хронічною нирковою недостатністю та заходів по забезпечення фінансової підтримки таким хворим та невжиття заходів щодо забезпечення в повному обсязі пільговими медикаментами для лікування цукрового діабету.

Суд констатує, що матеріалами справи підтверджено витрати позивача на придбання квитків на автобус сполученням Нижні-Ворота - Ужгород (вартість 109,30 грн.) та Ужгород- Нижні Ворота (вартість 117,20 грн.). Також позивачем підтверджено витрати на лікарський препарат карведілол вартістю - 28,50 грн., який входить до списку безоплатних препаратів, приймання якого потребує позивач за показаннями лікаря.

Таким чином позивачем підтверджена завдана майнова шкода у розмірі 255,50 грн.

В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні вимог ст. ст. 73, 74 КАС України на підтвердження завданої майнової шкоди у розмірі 49745,00 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.

Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання .

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Верховний Суд у постанові від 15.04.2020 у справі №815/63/18 зазначив, що розглядаючи вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суди повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння особі моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі особа оцінює заподіяну їй шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Своєю чергою, позивач повинен довести зазначені обставини належними, допустимими та достовірними доказами.

Оскільки судом встановлено бездіяльність відповідача щодо незабезпечення в повному обсязі позивача пільговими медикаментами для лікування цукрового діабету та щодо невжиття необхідних заходів щодо розроблення та затвердження програми по наданню допомоги хворим з хронічною нирковою недостатністю, що проживають на території Нижньоворітської ОТГ, то суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди бездіяльністю відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між ними.

Таким чином, беручи до уваги, що позивач є інвалідом І групи, з огляду на доведеність заподіяної йому відповідачем моральної шкоди, та виходячи з характеру допущених щодо нього порушень, а також засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що розумний, справедливий та співмірний розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача становить 1000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене та обставини встановлені судом, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач доказів на підтвердження того, що ним вжито заходів щодо забезпечення позивача пільговими медикаментами для лікування цукрового діабету та доказів на підтвердження вжиття заходів з розроблення та затвердження програми по наданню допомоги хворим з хронічною нирковою недостатністю, заходів по забезпеченню фінансової підтримки таким хворим не надав. У зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області (Закарпатська область, Мукачівський район, с. Нижні Ворота, вул. Центральна, буд. 114, ) про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області щодо незабезпечення в повному обсязі ОСОБА_1 пільговими медикаментами для лікування цукрового діабету.

3. Зобов`язати Нижньоворітську сільську раду Мукачівського району Закарпатської області забезпечити в повному обсязі ОСОБА_1 пільговими медикаментами для лікування цукрового діабету.

4. Визнати протиправною бездіяльність Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області щодо невжиття необхідних заходів з розроблення та затвердження програми по наданню допомоги хворим з хронічною нирковою недостатністю та заходів по наданню фінансової підтримки таким хворим, що проживають на території Нижньоворітської об`єднаної територіальної громади.

5. Зобов`язати Нижньоворітську сільську раду Мукачівського району Закарпатської області вжити заходів з розроблення та затвердження програми по наданню допомоги хворим з хронічною нирковою недостатністю та заходів по наданню фінансової підтримки таким хворим, що проживають на території Нижньоворітської об`єднаної територіальної громади.

6. Стягнути з Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області (Закарпатська область, Мукачівський район, с. Нижні Ворота, вул. Центральна, буд. 114, ) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 255,00 грн. (двісті п`ятдесят п`ять гривень) та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень).

7. В задоволенні решти позовних вимог -відмовити.

8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька