Справа № 200/8167/21
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 р. Справа№200/8167/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., за участю секретаря судового засідання Скрипник К.О., та представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), відповідно до якого просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення «Про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах»;

зобов`язати відповідача повторно розглянути заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах нарахувавши пенсійне забезпечення з урахуванням довідок про заробітну плату та зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи: за Списком № 2 з 04.01.1982 року по 03.06.1994 рік, на підприємстві (російською мовою: Ясиноватское шахтостроймонтажное управление № 3 треста «Донецкшахтостроймонтаж»); в районі крайньої півночі в Тюменській області Російської Федерації на підприємстві (російською мовою: АООТ «Сибкомплектмонтаж») з 26.04.1994 року по 25.04.2005 рік та з 29.08.2005 року по 15.11.2005 рік, заробітна плата нараховувалася з урахуванням районного коефіцієнта і північних надбавок; в районі крайньої півночі в Тюменській області Російської Федерації на підприємстві (російською мовою: ООО «Уренгойгорстроймонтаж») з 23.01.2006 року по 15.04.2014 рік, з 19.04.2014 року по 26.03.2015 рік, з 16.07.2015 року по 14.09.2016 рік, з 15.09.2016 року по 11.10.2016 рік, з 19.10.2016 року по 23.06.2017 рік, 09.08.2017 року по 23.11.2018 рік, з 11.12.2018 року по 20.05.2019 рік, з 21.05.2019 року по 18.05.2021 рік заробітна плата нараховувалася з урахуванням районного коефіцієнта і північних надбавок; за списком №2 період навчання в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва з 01.09.1976 року по 04.03.1980 рік; за списком №2 період з 12.11.1980 року по 08.06.1981 рік служби в Радянській армії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26 травня 2021 року звернувся до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою щодо призначення пенсії та нарахування пенсійного забезпечення, з урахуванням періодів роботи за Списком № 2, періодів роботи Крайньої Півночі в Тюменській області Російської Федерації та довідок про заробітну плату для нарахування пенсії.

Вказує, що на свою заяву про призначення пенсії від відповідача отримав роздруківку про те, що його страховий стаж до 01.01.2004 року складає 26 років 3 місяці 25 днів та після 01.01.2004 року складає 3 роки 4 місяці 18 днів, тобто відповідач не врахував йому стаж роботи за Списком № 2 та стаж роботи в районі Крайньої Півночі, де заробітна плата нараховувалася з урахуванням районного коефіцієнта і північних надбавок.

Позивач зазначає, що відомостей його трудової книжки та поданих ним додаткових документів достатньо для підтвердження стажу роботи у спірні періоди.

Крім того, звернув увагу суду на те, що рішення про відмову в зарахуванні періодів роботи за Списком 2 та періодів роботи в районі Крайньої Півночі йому не надавалось, а також зазначив про те, що що відповідачем не вжито жодного заходу для проведення зустрічних перевірок та не надано жодного запиту для отримання інформації стосовно навчання в технічному училищі та проходження строкової військової служби, які теж повинні бути зараховані до пільгового стажу.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає, що відповідач неправомірно не врахував його стаж у пільговому обчисленні, чим порушив вимоги Конституції України та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого, серед іншого, зазначив, що 26.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою №862 про призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Вказує, що на підставі наданих позивачем документів було прийняте рішення № 55 від 03.06.2021 року про призначення позивачу пенсії за віком з 03.03.2021 року.

Відповідач наголосив, що управлінням не виносилось рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки ним було подано заяву №862 від 26.05.2021 року про призначення пенсії «за віком», а не «за віком на пільгових умовах», а тому призначення пенсії здійснювалось саме за параметрами зазначеними позивачем у заяві.

Відповідач звернув увагу на те, що ніяких довідок, наказів про проведення атестації робочих місць або будь яких інших документів, які підтверджують пільговий характер роботи позивача до управління не надавались.

Також вказує на те, що обчислення пенсії із заробітної плати з урахуванням районних коефіцієнтів та північних надбавок проводиться лише за період роботи до 01.01.1992 року, оскільки ч. 3 ст. 96 Закону України «Про забезпечення громадян СРСР» передбачено, що при вибутті цих осіб у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія їх за вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до ст. ст. 76 і 78 цього закону. Відтак, законами не передбачено включення до заробітної плати північної надбавки та районних коефіцієнтів при обчисленні пенсії.

Стосовно позовних вимог щодо зарахування до пільгового стажу роботи за Списком №2, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах періоду строкової військової служби з 12.11.1980 року по 08.06.1981 року відповідач зазначив, що згідно норм Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до записів трудової книжки від 12.09.1977 року ОСОБА_1 було звільнено 21.10.1980 року, у зв`язку з призовом до армії.

Період проходження строкової військової служби 12.11.1980 року по 08.06.1981 року не зараховано до пільгового стажу позивача, оскільки не дотримані умови, передбачені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо зарахування до стажу роботи який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби» № 2636-IV.

Щодо зарахування до пільгового стажу періоду навчання у Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва відповідач зазначив, що відповідно до статті 38 Закону України «Про професійно - технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно диплому серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 навчався в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва з 01.09.1976 року по 01.03.1980 рік (наказ №85 від 01.03.1980 року) за спеціальністю технік будівельник. 04.04.1980 згідно трудової книжки позивача було прийнято на посаду «каменщика 3 разряда».

Вказує, що ОСОБА_1 не надано до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області документів, що підтверджують пільговий характер роботи відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637. Отже, за таких обставин, у Торецького ОУПФУ були відсутні законні підстави щодо зарахування за Списком №2 до пільгового стажу ОСОБА_1 навчання у Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва з 01.09.1976 року по 01.03.1980 рік.

Також, звернув увагу суду на те, що період навчання позивача було зараховано до загального стажу роботи.

Що стосується витрат на правничу допомогу відповідач зауважив, що позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок є неправомірними та не підлягають задоволенню, оскільки спірні вимоги про стягнення витрат позивачем не обґрунтовані та для цього відсутні законні підстави.

У відзиві на позов посилається на норми КАС України відповідно до яких розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на вищевикладене, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - задоволено. Замінено відповідача у справі № 200/7091/21 - Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (), на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: площа Соборна, будинок 3, місто Слов`янськ, Донецька область, 84122).

Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року суд вирішив замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначив підготовче засідання на 26 серпня 2021 року. А також запропоновано позивачу надати суду, письмові пояснення стосовно того, чи повідомляв відповідач позивача про те, які документи необхідно подати додатково для зарахування всіх спірних періодів та витребувано у відповідача, письмові докази повідомлення позивача про незарахування спірних періодів до стажу позивача.

На виконання вимог ухвали суду від 05 серпня 2021 року відповідач надав письмові пояснення, в яких зазначив, що 26.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Торецького ОУПФУ з заявою №862 про призначення пенсії за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Розглянувши надані позивачем документи управління прийняло рішення № 55 від 03.06.2021 року про призначення пенсії за віком з 03.03.2021 року.

Щодо призначення пенсії за віком, а не на пільгових умовах відповідач зазначив наступне.

Відповідно до п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Постанова № 22-1) право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до ст.26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно ст.45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до ч.2 п.2 ст.114 Закону №1058-ІV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Виходячи із зазначеного у статті, відповідною нормою обумовлюється обов`язкове зниження пенсійного віку та певний стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці.

Звернув увагу на те, що ОСОБА_1 звернувся із заявою від 26.05.2021 року про призначення пенсії у віці 60 років та наявним страховим стажем 29 років 8 місяців 13 днів. Відповідно до поданих позивачем документів, чинного законодавства та за всіма ознаками умов для зниження пенсійного віку не передбачалось. Пільговий характер роботи первинними документами позивачем не було підтверджено.

Вказав, що відповідно до абз. 4 н.1.7 Постанови № 22-1 якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закоиу№1058-ІУ.

Тому, відповідно до вищевикладеного, згідно чинного законодавства та наявних документів Торецьким ОУПФУ було прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-ІV.

11 серпня 2021 року, на виконання вимог ухвали суду від 05 серпня 2021 року представник позивача надав письмові пояснення, в яких зазначив, що рішення про відмову від відповідача в зарахуванні періодів роботи за Списком № 2 та періодів роботи в районі Крайньої Півночі позивачу не надавались та відповідач не повідомляв позивача про те, які документи необхідно подати додатково для зарахування всіх спірних періодів.

Ухвалою суду від 26 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 жовтня 2021 року.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У судовому засіданні 04.10.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частину даного рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Бабіча С.І. у щорічній відпустці з 06 вересня 2021 року по 01 жовтня 2021 року, з 18 жовтня до 22 жовтня та на лікарняному з 25 жовтня до 12 листопада, рішення складено у повному обсязі 15 листопада 2021 року.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 14-16).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122 є органом державної влади, про що вказано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

З матеріалів справи судом встановлено, що 26.05.2021 року позивач звернувся до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (а.с. 86-87).

До заяви про призначення пенсії позивачем були надані наступні документів:

диплом (свідоцтво, атестат) про навчання серії НОМЕР_4 ;

довідки про джерела доходів з 01.07.2000 року: № 33 від 20.05.2014 року; № 82, № 12/04-02/1709 від 14.04.2021 року; № 313 від 25.03.2021 року; № 1045 від 12.04.2021 року; № 1076 від 12.04.2021 року;

довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року № С-3096 від 04.07.2017 року; № 34 від 20.05.2014 року;

довідку про зміну назви організації б/н від 20.05.2014 року;

довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру;

документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 № 12/04-02/1798 від 14.04.2021 року та № 18 від 20.05.2014 року;

заяву про призначення/перерахунок пенсії № 862;

паспорт серії НОМЕР_2 ;

трудову книжку або документи про стаж б/н;

довідку про відкритий рахунок банку б/н (а.с. 88)

За наслідком розгляду поданої заяви та доданих до неї документів відповідачем було прийнято рішення від 04 червня 2021 року № 55 про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням страхового стажу роботи 29 років 8 місяців та 13 днів (а.с. 93).

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем жодного рішення про відмову у зарахуванні періодів роботи позивача до стажу чи про незарахування періодів відповідачем не приймалось.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення «Про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах» є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача від 12 вересня 1977 року, позивач, у спірні періоди:

- навчався в технікумі з 01.09.1979 року по 04.03.1980 року (наказ № 85 від 01.03.1983 року);

- з 04.04.1980 року прийнятий в СМП - 393 ТРЕСТ «Алтайтрансстрой» каменярем 3 розряду (наказ № 10-1/ок від 07.04.1980 року);

- 16.05.1980 року переведений строймастером ( наказ № 146 від 15.05.1980 року);

- 21.10.1980 року звільнений у зв`язку з призовом до Лав Радянської Армії (наказ № 385 від 21.10.1980 року);

- з 17.07.1981 року прийнятий в Гор ПТУ-24 на посаду майстра виробничого навчання (наказ № 71 від 20.07.1981 року);

- 10.11.1981 року звільнений за власним бажанням (наказ № 103 від 10.11.1981 року);

- з 04.01.1982 року прийнятий монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій 4 розряду (наказ № 1/к від 04.01.1982 року);

- з 07.06.1987 року після закінчення теоретичного і виробничого навчання та складання іспитів присвоєно другу професію газорізальник (наказ № 83/к від 08.06.1987 року);

- з 11.08.1993 року присвоєно кваліфікацію електрогазозварювальника ручного дугового зварювання 5 розряду (наказ № 115/к від 16.08.1993 року);

- 03.06.1994 року звільнений за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ № 66/к від 03.06.1984 року);

- з 26.04.1994 року прийнятий в (мовою оригіналу: АООТ «Сибкокомплектмонтаж») електрозварювальником ручного зварювання п`ятого розряду (наказ № 22к від 27.04.1994 року);

- з 04.05.1995 року присвоєно електрозварювальником 6 розряду (наказ № 20к від 05.05.1995 року);

- 04.05.1995 року звільнений за переведенням (наказ № 25к від 31.05.1995 року);

- з 05.05.1995 року прийнятий за переведенням електрозварювальником шостого розряду (наказ № 17/к від 05.05.1995 року);

- 05.03.1996 року звільнений за переведенням у ТОВ «Спецгазсервис» (наказ № 28/к від 05.03.1996 року)

- 06.03.1996 року прийнятий електрозварювальником ручного зварювання шостого розряду у ТОВ «Спецгазсервис»;

- 21.05.1998 року звільнений за переведенням у ЗАТ «Газстройресурс» (наказ № 15к від 22.05.1998 року);

- з 22.05.1998 року прийнятий у ЗАТ «Газстройресурс» електрозварювальником ручного зварювання шостого розряду на вахту за переведенням з ТОВ «Спецгазсервис» (наказ № 4к від 22.05.1998 року);

- 03.11.2003 року звільнений за власним бажанням (наказ № 220 л/с від 04.11.2003 року);

- з 05.11.2003 року прийнятий електрозварювальником ручного зварювання шостого розряду з вахтово-експедиційним методом роботи у АООТ «Сибкомплектмонтаж» (наказ № 566к від 05.11.2003 року);

- з 25.04.2005 року звільнений за власним бажанням (наказ № 79-к від 25.04.2005 року);

- з 29.08.2005 року прийнятий електрозварювальником ручного зварювання шостого розряду з вахтово-експедиційним методом роботи у ЗАТ «Газстройресурс» (наказ № 135 від 26.08.2005 року);

- з 15.11.2005 року звільнений за власним бажанням (наказ № 167 від 15.11.2005 року);

- з 23.01.2006 року прийнятий в ТОВ «Уренгостроймонтаж» електрозварювальником ручного зварювання шостого розряду з вахтово-експедиційним методом роботи (наказ № 23.01.2006 року);

- 25.05.2011 року переведений в будівельне управління № 7 (наказ № 230 від 24.05.2011 року);

- 19.08.2011 року переведений у відокремлений підрозділ «Газовест район»(наказ № 365 від 19.08.2011 року);

- 15.04.2014 року звільнений у зв`язку із закінченням строку дозволу на роботу (наказ № 319-у від 15.04.2014 року);

- з 19.04.2014 року прийнятий електрозварювальником ручного зварювання шостого розряду з вахтовим методом роботи (наказ № 62-к від 19.04.2014 року);

- з 26.03.2015 року трудовий договір припинений у зв`язку закінченням строку дозволу на роботу (наказ № 267-у від 26.03.2015 року);

- з 16.07.2015 року прийнятий в ТОВ «Уренгойгорстроймонтаж» прийнятий електрозварювальником ручного зварювання шостого розряду з вахтовим методом роботи (наказ № 92-лс від 16.07.2015 року);

- з 14.09.2016 року трудовий договір розірваний за ініціативою робітника (наказ № 965-у від 14.09.2016 року);

- з 15.09.2016 року прийнятий електрозварювальником ручного зварювання шостого розряду з вахтовим методом роботи (наказ № 688-лс від 15.09.2016 року);

- з 11.10.2016 року трудовий договір розірваний за ініціативою робітника (наказ № 277-у від 11.10.2016 року);

- з 19.10.2016 року прийнятий в ТОВ «ГазАртСтрой» електрозварювальником ручного зварювання шостого розряду з вахтовим методом роботи (наказ № 3759 від 19.10.2016 року);

- з 23.06.2017 року трудовий договір розірваний (наказ № 689 від 23.06.2017 року);

- з 09.08.2017 року прийнятий електрозварювальником ручного зварювання п`ятого розряду з вахтовим методом роботи (наказ № 5535 від 9.08.2017 року);

- з 23.11.2018 року трудовий договір розірваний за ініціативою робітника (наказ № 4756 від 23.11.2018 року);

- з 11.12.2018 року прийнятий у ТОВ «ГазАртСтрой» електрозварювальником ручного зварювання шостого розряду з вахтовим методом роботи (наказ № 1653 л/с від 10.12.2018 року);

- з 20.05.2019 року трудовий договір розірваний за угодою сторін (наказ № 1535 від 01.05.2019 року);

- з 21.05.2019 року прийнятий у ТОВ «ГазАртСтрой» на посаду електрозварювальником ручної сварки з вахтовим методом роботи на технологічну дільницю (наказ № 2436 від 12.05.2019 року);

- з 18.05.2021 року трудовий договір розірваний за ініціативою робітника (наказ № 1223 від 18.05.2021 року) (а.с. 60-70).

У матеріалах справи також містяться копії архівної довідки № 01-08-1975-1 від 26.05.2016 року; копія наказу від 03.07.1995 року «про підсумки атестації робочих місць за умовами праці»; перелік шкідливих умов праці від 26.07.1995 року; архівної довідки про заробітну плату для нарахування пенсії № 01-08-1976-1 від 26.05.2016 року; довідки №18 від 20.05.2014 року, яка видана (російською мовою: ООО «СПЕЦГАЗСЕРВИС»; довідка № С-3096 від 04.07.2017 року, яка видана (рос. мовою: ОАО «Сибкомплектмонтаж» специализированное управление №3, г. Новый Уренгой, Ямало-Ненецкий автономныйокруг, Тюменская область); довідки №82 про заробітну плату, яка видана (рос. мовою: ЗАО «Газстройресурс»; довідка №33 від 20.05.2014 року про заробітну плату, яка видана (рос. мовою: ООО «Спецгазсервис»; довідка від 20.05.2014 року про те, що (рос. мовою ЗАО «ГАЗСТРОЙРЕСУРС» реорганизовано в форме присоединения в ООО «СПЕЦГАЗСЕРВИС»; копію свідоцтва про внесення запису в Єдиний державний реєстр юридичних осіб; довідка №34 від 20.05.2014 року про заробітну плату, яка видана (рос. мовою: ООО «Спецгазсервис»); архівної довідки №12/04-02/1798 від 14.04.2021 року; довідки про заробітну плату для нарахування пенсії № 1046 від 12.04.2021 року; довідки про заробітну плату для нарахування пенсії № 1045 від 12.04.2021 року; довідки про заробітну плату для розрахунку пенсії № 313 від 25.03.2021 року; архівна довідка №12/04-02/1799 від 14.04.2021 року про заробітну плату; копією наказу № 71 від 30.03.2016 року «про підсумки спеціальної оцінки умов праці»; карта спеціальної оцінки умов праці робочого місця № 189; зведеної відомості результатів проведення спеціальної оцінки умов праці; відомості про страховий стаж застрахованих осіб, яка видана ООО «ГазАртСтрой» (а.с. 24-55)

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з частиною другою статті 114 Закону № 1058-IV пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Згідно пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3. Порядку).

Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 20 вказаного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Щодо зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи у районах Крайньої Півночі з 26.04.1994 року по 25.04.2005 рік, з 29.08.2005 року по 15.11.2005 рік; з 23.01.2006 року по 15.04.2014 рік; з 1.04.2014 року по 26.03.2015 рік; з 16.07.2015 року по 14.09.2016 рік; з 15.09.2016 року по 11.10.2016 рік; з 19.10.2016 року по 23.06.2017 рік; з 09.08.2017 року по 23.11.2018 рік; з 11.12.2018 року по 20.05.2019 рік; з 21.05.2019 року по 18.05.2021 рік, суд зазначає про таке.

Однією з умов призначення пенсії на пільгових умовах, передбачених частиною першої статті 114 Закону 1058-ІV, є наявність результатів атестації робочих місць.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій і посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. В даному випадку йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, шо визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці мас бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (пункт 20 Порядку № 637).

Зі змісту вказаної норми вбачається, що уточнюючі довідки мають надаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Суд зазначає, що позивачем на підтвердження пільгового стажу роботи були надано копію довідки №18 від 20.05.2014 року, яка видана (російською мовою: ООО «СПЕЦГАЗСЕРВИС»; довідка № С-3096 від 04.07.2017 року, яка видана (рос. мовою: ОАО «Сибкомплектмонтаж» специализированное управление №3, г. Новый Уренгой, Ямало-Ненецкий автономный округ, Тюменская область); довідки №82 про заробітну плату, яка видана (рос. мовою: ЗАО «Газстройресурс»; довідка №33 від 20.05.2014 року про заробітну плату, яка видана (рос. мовою: ООО «Спецгазсервис»; довідка від 20.05.2014 року про те, що (рос. мовою ЗАО «ГАЗСТРОЙРЕСУРС» реорганизовано в форме присоединения в ООО «СПЕЦГАЗСЕРВИС»; копію свідоцтва про внесення запису в Єдиний державний реєстр юридичних осіб; довідка №34 від 20.05.2014 року про заробітну плату, яка видана (рос. мовою: ООО «Спецгазсервис»); архівної довідки №12/04-02/1798 від 14.04.2021 року; довідки про заробітну плату для нарахування пенсії № 1046 від 12.04.2021 року; довідки про заробітну плату для нарахування пенсії № 1045 від 12.04.2021 року; довідки про заробітну плату для розрахунку пенсії № 313 від 25.03.2021 року; архівна довідка №12/04-02/1799 від 14.04.2021 року про заробітну плату; копією наказу № 71 від 30.03.2016 року «про підсумки спеціальної оцінки умов праці»; карта спеціальної оцінки умов праці робочого місця № 189; зведеної відомості результатів проведення спеціальної оцінки умов праці; відомості про страховий стаж застрахованих осіб, яка видана ООО «ГазАртСтрой».

Вказані документи підтверджують зазначені періоди роботи позивача на підприємствах, що розташовані у районах Крайньої Півночі (відповідно до бланків довідок із зазначенням місця розташування підприємства та відповідних архівних довідок) підтверджують тільки нарахування заробітної плати за спірні періоди.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Проте, обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено на керівників підприємств, а тому у випадку її не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є неправомірним.

Суд зазначає, що особа, яка працює на посаді та по якій має бути проведена атестація робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Крім цього, провести обчислення та зарахування пільгового стажу позивача можна на підставі довідки №18 від 20.05.2014 року, яка видана (російською мовою: ООО «СПЕЦГАЗСЕРВИС»; довідки № С-3096 від 04.07.2017 року, яка видана (рос. мовою: ОАО «Сибкомплектмонтаж» специализированное управление №3, г. Новый Уренгой, Ямало-Ненецкий автономныйокруг, Тюменская область); довідки №82 про заробітну плату, яка видана (рос. мовою: ЗАО «Газстройресурс»; довідка №33 від 20.05.2014 року про заробітну плату, яка видана (рос. мовою: ООО «Спецгазсервис»; довідка від 20.05.2014 року про те, що (рос. мовою ЗАО «ГАЗСТРОЙРЕСУРС» реорганизовано в форме присоединения в ООО «СПЕЦГАЗСЕРВИС»; довідки №34 від 20.05.2014 року про заробітну плату, яка видана (рос. мовою: ООО «Спецгазсервис»); архівної довідки №12/04-02/1798 від 14.04.2021 року; довідки про заробітну плату для нарахування пенсії № 1046 від 12.04.2021 року; довідки про заробітну плату для нарахування пенсії № 1045 від 12.04.2021 року; довідки про заробітну плату для розрахунку пенсії № 313 від 25.03.2021 року; архівної довідки №12/04-02/1799 від 14.04.2021 року про заробітну плату; копії наказу № 71 від 30.03.2016 року «про підсумки спеціальної оцінки умов праці»; карти спеціальної оцінки умов праці робочого місця № 189; зведеної відомості результатів проведення спеціальної оцінки умов праці; відомості про страховий стаж застрахованих осіб, яка видана ООО «ГазАртСтрой».

Суд зазначає, що до Спискыв № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженими постановами КМУ № 162 від 11.03.1994 року та № 36 від 16.01.2003 року, які діяли у відповідні періоди роботи позивача, були включені посади (професії) на яких працював позивач.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічні правові висновки міститься у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №265/6105/16-а.

З вказаних вище довідок, за текстом чи з їх бланків видно, що підприємства, що їх видали, розташовані у районі Крайньої Півночі чи місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі (м. Новий Уренгой, Ямало-Ненецький автономний округ, Тюменська область, ).

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком з урахуванням довідок про заробітну плату в районі Крайньої Півночі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода від 13 березня 1992 року) закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

При цьому, метою Угоди від 13 березня 1992 року є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж.

Тобто, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Статтею 3 Угоди від 13 березня 1993 року також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом РФ про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи РФ відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства РФ.

Аналогічні положення закріплені і в частині третій статті 96 Закону СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" від 15 травня 1990 року № 1480-І, відповідно до якої при вибутті осіб, які проживають у районах, де до заробітної плати встановлено районні коефіцієнти, за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Таким чином, підстави для врахування розміру районного коефіцієнта в складі заробітку при обчислені пенсії позивача, якому призначено пенсію на території України, підстави відсутні.

Приписами статті 66 Закону № 1788-ХІІ, який введений в дію з 01 січня 1992 року, окреслено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно зі статтею 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Пунктом 2 статті 41 Закону № 1058-IV, встановлено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), зокрема, отримувані особою до набрання чинності цим Законом (до 01 квітня 2004 року), у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), (до 01 липня 1998 року) - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Районний коефіцієнт - показник відносного збільшення заробітної плати з метою компенсації додаткових витрат і підвищених витрат праці, пов`язаних з виконанням роботи і проживанням в регіонах з важкими кліматичними умовами. В даний час районні коефіцієнти, розмір яких від 1,1 до 2,0, застосовуються до заробітної плати працівників, зайнятих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них, районах Сибіру, Далекого Сходу, Уралу, північних регіонах європейської частини РФ.

Тобто, такий коефіцієнт пов`язаний саме із проживанням та роботою особи на території, у тому числі, районів Крайньої Півночі.

Законом № 1788-XII та Законом № 1058-IV, які були чинними в спірний період роботи позивача та на час призначення пенсії, не врегульовано питання включення до заробітної плати для обчислення пенсії північної надбавки та районного коефіцієнта.

Так, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Наведена законодавча норма встановлює порядок зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі, а не розмір заробітної плати при розрахунку пенсії.

Положенням про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03 серпня 1972 року Законом СРСР від 15 травня 1990 року № 1480-I (далі - Закон СРСР № 1480-I) «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

При цьому, статтею 78 діючого на той час Закону СРСР № 1480-I було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Відповідно до підпункту «д» пункту 15 Інструкції «Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування», затвердженої Постановою Президії ВЦРПС від 29 лютого 1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, частиною третьою статті 96 Закону «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» № 1480-I передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови врахувати довідки про заробітну плату позивача з урахуванням районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі з 26.04.1994 року по 25.04.2005 рік, з 29.08.2005 року по 15.11.2005 рік; з 23.01.2006 року по 15.04.2014 рік; з 1.04.2014 року по 26.03.2015 рік; з 16.07.2015 року по 14.09.2016 рік; з 15.09.2016 року по 11.10.2016 рік; з 19.10.2016 року по 23.06.2017 рік; з 09.08.2017 року по 23.11.2018 рік; з 11.12.2018 року по 20.05.2019 рік; з 21.05.2019 року по 18.05.2021 рік, є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Щодо незарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах періоду служби в армії та часу навчання, суд зазначає про таке.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Статтею 18 Закону України "Про професійно-технічну освіту" (далі - Закон № 103/98-ВР визначено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать, зокрема інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне навчання).

Отже, технікум, у якому позивач навчався у спірний період відноситься до закладів професійної (професійно-технічної) освіти.

Статтею 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР "Про професійно-технічну освіту") визначено гарантії соціального захисту здобувача освіти та випускника закладу професійної (професійно-технічної) освіти.

Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону № 103/98-ВР час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, вказана норма передбачає, що вказаний стаж навчання може бути зараховано не лише до загального трудового стажу, а і у стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників.

Умовами такого зарахування визначено зарахування на роботу за набутою професією у строк, що не перевищує трьох місяців між днем закінчення навчання і днем зарахування на таку роботу.

Згідно диплому серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 навчався в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва з 01.09.1976 року по 01.03.1980 рік (наказ №85 від 01.03.1980) за спеціальністю технік - будівельник (така ж інформація міститься і у п.5 військового квитка позивача).

04.04.1980 згідно трудової книжки позивача було прийнято на посаду «каменщика 3 разряда».

Стосовно того, що посада «каменщика» відноситься до Списку №2, суд зазначає наступне.

Так, постановою Ради Міністрів СССР від 22.08.1956 року №1173 затверджено Список №2 "Виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах", зокрема:

- в розділі III "Агломерация и обогащение" зазначено посаду "Каменщики-огнеупорщики (футеровщики) на горячих работах";

- в розділі IV "Металлургическое производство" (черные металлы): "Доменное производство" зазначено посаду "Каменщики и бригадиры каменщиков по ремонту ковшей";" Цехи (отделения) прямого восстановления железа и производства порошков черных металлов" зазначено посаду " Каменщики на горячих работах";

- в розділі VI "Производство шамота, магнезитового порошка, шамотных, динасовых, хромомагнезитовых, магнезито-хромитовых, магнезитовых и карборундовых изделий" зазначено посаду "Каменщики-огнеупорщики на горячих работах"; " Производство кинофотопленки" зазначено посаду "Каменщики-фасовщики на изготовлении эмульсии";

- в розділі XV "Металлообработка" зазначено посаду "Печники-каменщики на горячем ремонте нагревательных печей";

- в розділі XVIII "Производство строительных материалов" зазначено посаду "Футеровщики-каменщики";

- в розділі XIX "Стекольное и фарфоро-фаянсовое производства" зазначено посаду " Каменщики (печники) дежурные у печей".

Постановою Кабінету Міністрів України №10 від 26.01.1991 року затверджено Список №2 "Виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах", серед яких є:

позиція 21800000;

Розділ XVII "Производство строительных материалов" - 2180100а-19494 "Футеровщики-каменщики";

- позиція 21900000;

Розділ XVIII " Стекольное производство, производство керамических, фарфоровых и фаянсовых изделий " - 2190100а-12682 "Каменщики (печники) дежурные у печей" ;

- позиція 2290000;

Розділ XXVII "Строительство, реконструкция, техническое перевооружение, реставрация и ремонт зданий, сооружений и других объектов - 2290000а-12680 "Каменщики, постоянно работающие в бригадах каменщиков и в специализированных звеньях каменщиков комплексных бригад";

-позиція 22901000;

глава 1. Подземные работы по строительству и ремонту метрополитенов, подземных сооружений (кроме профессий рабочих, предусмотренных Списком №1) - 2290100а-12680 "Каменщики";

Постановою КМУ "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" №162 від 11.03.1994 р. (втрат. чин. 16.01.2003 р.) затверджено Список №2 "Виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", до якого включено:

- позиція 21800000;

Із аналізу процитованого видно, що посада «каменщика» включена до Списку №2, що дає право на пільгову пенсію, за умови виконання певних робіт та зайнятості на відповідних виробнитвах, а саме, скляному, неметалевих мінеральних, будівельних, керамічних, фарфорових та фаянсових виробів, металообробці. У разі ж зайнятості на будівництві муляр повинен бути зайнятий в бригадах мулярів і в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад.

При цьому, посада «каменщика», яку обіймав позивач в період його роботи в Трест «Алтайтрансстрой» та посада «мастера производственного обучения» ПТУ№24 не передбачена Списком №2, затвердженим постановою Ради Міністрів СССР від 22.08.1956 року №1173, адже остання містить лише посади «каменщиков» задіяних в наступних виробництвах: "Агломерация и обогащение", "Металлургическое производство", "Доменное производство", "Производство шамота, магнезитового порошка, шамотных, динасовых, хромомагнезитовых, магнезито-хромитовых, магнезитовых и карборундовых изделий", "Металлообработка", "Производство строительных материалов", "Стекольное и фарфоро-фаянсовое производства".

В той же час, посада «каменщика», зайнятого саме на будівництві передбачена Списком №2, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №10 від 26.01.1991 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстави для зарахування у пільговому обчисленні періоду навчання позивача з 01.01.1976 року по 04.03.1980 року, в тому числі часу його служби в армії з 12.11.1980 року по 08.06.1981 року відсутні, адже посада «каменщика» задіяного саме в будівництві, не була передбачена чинними на момент його роботи Списками виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затвердженими постановою Ради Міністрів СССР від 22.08.1956 року №1173.

Щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 04.01.1982 року по 03.06.1994 року в Ясинуватському шахтостроймонтажному управлінні № 3 треста «Донецкшахтостроймонтаж», суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров`я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 10 Порядку 383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року.

З огляду на вищевикладене, уточнююча довідка може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи в трудовій книжці. Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача на посаді електро-газозварника ручної дугової зварки з 04.01.1982 року по 03.06.1994 року в Ясинуватському шахтостроймонтажному управлінні № 3 треста «Донецкшахтостроймонтаж». Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами, які дають права для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Крім того, у трудовій книжці записи про спірний період роботи засвідчений відповідними печатками підприємства і дефектів їх вчинення не мають.

Крім того, до Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженого постановою КМУ № 442 від 01.08.1992 року (далі - Список №2), який діяв у відповідний період роботи позивача, було включено посаду (професію) на якій працював позивач.

Не дивлячись на те, що, як вказано вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, у довідці № 01-08-19751 від 26.05.2016 року (а.с. 24-26) про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній вказано, що робота позивача передбачена Списком № 2 та було проведено відповідну атестацію робочих.

Щодо неврахування зазначених документів при призначенні пенсії на пільгових умовах, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Відповідно до розрахунку стажу відповідача, судом встановлено, що період роботи позивача з 04.01.1982 року по 03.06.1994 року зараховано до страхового стажу, проте суд зазначає, що відповідно до наданих документів позивач має право на зарахування цього періоду до пільгового стажу.

Крім того, суд зазначає, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу наведених норм видно, що у зв`язку зі зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком пенсійний орган зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи, якими документами це підтверджується.

У разі прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії пенсійний орган повідомляє про це заявника із зазначає причини відмови.

У свою чергу предметом доказування у даній справі є встановлення, зокрема того, чи діяв відповідач обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права на пенсійне забезпечення, через те, відповідач не має можливості провести перевірку первинних документів позивача.

Відповідно до Додатку 1 Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р місто Донецьк відноситься до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з частиною 1 статті 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до частини 2 статті 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 статті 9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд зазначає, що позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких відповідні підприємства, на яких працював позивач здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади і їх було утворено відповідно до законодавства України.

Крім цього, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами".

Також, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Суд зазначає, що законодавством на сьогоднішній день не врегульовано порядок надання та використання інформації, яка необхідна для підтвердження позивачем права на призначення пенсії коли доступ у позивача до такої інформації відсутній з причин, що не залежать від його волі.

Тобто через законодавчу прогалину не забезпечується захист прав громадян, які, незважаючи на втрату житла та інших соціальних благ, разом з членами своєї родини переїхали на іншу територію України з метою продовжити працювати на благо України.

Крім цього, у рішенні від 08 липня 2004 року у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров`я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача період його роботи з 04.01.1982 року по 03.06.1994 рік в Ясинуватському шахтостроймонтажному управлінні № 3 треста «Донецкшахтостроймонтаж».

Щодо способу захисту прав позивача суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України серед повноважень суду при вирішенні справи є повноваження прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Щодо періодів роботи на підприємствах, що розташовані у районах Крайньої Півночі.

Позивач у позові, серед іншого, просить повторно розглянути його заяву про призначення пенсії та зарахувати періоди пільгового стажу періоди роботи в районі Крайньої Півночі - з 26.04.1994 р по 25.04.2005 р. та з 29.08.2005 р. по 15.11.2005 р. на АООТ "Сибкомплектмонтаж".

Проте, з доданої до позову копії трудової книжки позивача судом встановлено, що у вказаний період позивач працював не лише на зазначеному підприємстві, а й у ТОВ «Спецгазсервис» та у ЗАТ «Газстройресурс», так само і щодо періоду роботи в ООО "Уренгойгорстроймонтаж" - з 23.01.2006 року по 15.04.2014 рік, з 19.04.2014 року по 26.03.2015 рік; з 16.07.2015 року по 14.09.2016 рік; з 15.09.2016 року по 11.10.2016 року, з 19.10.2016 року по 23.06.2017 року, з 09.08.2017 року по 23.11.2018 року, з 11.12.2018 року по 20.05.2019 року та з 21.05.2019 року по 18.05.2021 року, з трудової книжки видно, що у частині цього періоду позивач також працював у ТОВ «ГазАртСтрой» .

З огляду на викладене необхідним є зазначення періодів роботи позивача на кожному з вказаних підприємств.

Таким чином, застосувавши положення ч. 2 ст. 9 та п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України суд, з метою забезпечення ефективного захисту прав позивача, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незарахування до пільгового стажу позивача період його роботи з 04.01.1982 року по 03.06.1994 рік в Ясинуватському шахтобудмонтажному управлінні № 3 треста «Донецкшахтостроймонтаж», а також зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача № 862 від 26.05.2021 року про призначення пенсії, з урахуванням правових оцінок, наданих судом у даному рішенні про те, що підлягають зарахуванню до пільгового стажу періоди його роботи з 04.01.1982 року по 03.06.1994 рік в Ясинуватському шахтостроймонтажному управлінні № 3 треста «Донецкшахтостроймонтаж» та періоди роботи у районах Крайньої Півночі - з 26.04.1994 року по 05.03.1996 року та з 05.11.2003 року до 25.04.2005 року - у АООТ «Сибкомплектмонтаж», з 06.03.1996 року до 21.05.1998 року - у ТОВ «Спецгазсервис», з 22.05.1998 року до 03.11.2003 року та з 29.08.2005 року до 15.11.2005 року - у ЗАТ «Газстройресурс», а також, з 23.01.2006 року по 15.04.2014 рік, з 19.04.2014 року по 26.03.2015 рік; з 16.07.2015 року по 14.09.2016 рік; з 15.09.2016 року по 11.10.2016 року, з 19.10.2016 року по 23.06.2017 року, з 09.08.2017 року по 23.11.2018 року в ООО "Уренгойгорстроймонтаж" та з 11.12.2018 року по 20.05.2019 року і з 21.05.2019 року до 18.05.2021 року - у ТОВ «ГазАртСтрой».

Стосовно відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000, 00 грн, суд зазначає наступне.

У відзиві на позов відповідач вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок є неправомірними та не підлягають задоволенню, оскільки спірні вимоги про стягнення витрат позивачем не обґрунтовані та для цього відсутні законні підстави.

Також відповідач посилається на норми КАС України, відповідно до яких розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім цього, у відзиві на позов відповідач посилається на норму КАС України, відповідно до якої для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в яких зазначено суму витрат на правову допомогу у розмірі 9 000, 00 гривень (а.с. 23).

Суд зазначає, що ненадання доказів фактичної сплати (ордери, квитанції, тощо) наданих послуг не є підставою для відмови у відшкодуванні заявлених витрат на правничу допомогу, оскільки, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

У той же час, відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає про те, що ані позивачем, ані його представником не було подано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (кількість витраченого часу та його вартість, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи, тощо).

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До позовної заяви додано договір №12 про надання правової допомоги від 22.06.2021 року, що укладений між позивачем та адвокатом Холостенко Олексієм Васильовичем та додаткову угоду № 1 до нього.

Відповідно до п. 4.1 вказаного договору, розмір і порядок оплати гонорару адвоката визначається угодою сторін у фіксованій сумі і визначається у додатковій угоді до даного договору, яка є його невід`ємною частиною.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 22.06.2021 року до вказаного договору (а.с. 22) встановлено, що гонорар адвоката визначається у фіксованій сумі у розмірі 9000,00 грн. за складання позовної заяви та вказано, що оплата гонорару здійснюється при підписанні договору.

Таким чином, враховуючи відсутність детального опису робіт, виконаних адвокатом, зі змісту наданих суду договору про надання правової допомоги та додаткової угоди до нього судом встановлено, що адвокатом, за вказаним договором, виконано роботи зі складання позовної заяви, які оцінено у 9000,00 грн.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01) зазначено про те, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд зазначає, що сума 9000,00 грн. за складання позовної заяви у справі про зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії, враховуючи те, що дана справа не є складною за своєю суттю та те, що у даній категорії справ існує усталена судова практика, не є співмірною складності справи та не є співмірною виконаним адвокатом роботам зі складання позовної заяви, з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт зі складання позовної заяви та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт зі складання такої позовної заяви.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги посилання відповідача у відзиві на позов на норми КАС України щодо співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що співмірною та такою, що підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 640/8323/16-а.

У позовній заяві позивач просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у вигляді подання суду відповідного звіту є правом, а не обов`язком суду.

Судове рішення, відповідно до Конституції України, є обов`язковим до виконання.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати у місячний строк звіт про виконання про виконання судового рішення, відповідно до ст. 382 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позову (задоволено одну позовну вимогу, що є пов`язаною з іншою), сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про пенсійне забезпечення»; «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про професійно-технічну освіту», постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до пільгового стажу позивача період його роботи з 04.01.1982 року по 03.06.1994 рік в Ясинуватському шахтобудмонтажному управлінні № 3 тресту «Донецкшахтобудмонтаж».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) № 862 від 26.05.2021 року про призначення пенсії, з урахуванням правових оцінок, наданих судом у даному рішенні про те, що підлягає зарахуванню до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 04.01.1982 року по 03.06.1994 рік в Ясинуватському шахтобудмонтажному управлінні № 3 тресту «Донецкшахтобудмонтаж» та періоди роботи у районах Крайньої Півночі - з 26.04.1994 року по 05.03.1996 року та з 05.11.2003 року до 25.04.2005 року - у АООТ «Сибкомплектмонтаж», з 06.03.1996 року до 21.05.1998 року - у ТОВ «Спецгазсервис», з 22.05.1998 року до 03.11.2003 року та з 29.08.2005 року до 15.11.2005 року - у ЗАТ «Газстройресурс», а також, з 23.01.2006 року по 15.04.2014 рік, з 19.04.2014 року по 26.03.2015 рік; з 16.07.2015 року по 14.09.2016 рік; з 15.09.2016 року по 11.10.2016 року, з 19.10.2016 року по 23.06.2017 року, з 09.08.2017 року по 23.11.2018 року в ООО "Уренгойгорстроймонтаж" та з 11.12.2018 року по 20.05.2019 року і з 21.05.2019 року до 18.05.2021 року - у ТОВ «ГазАртСтрой».

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 1000,00 (одну тисячу) гривень витрат на професійну правничу допомогу, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122).

У задоволенні вимог про визнання протиправним та скасування рішення «Про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах» - відмовити.

У встановленні судового контролю за виконанням даного рішення - відмовити.

Вступну та резолютивну частини даного рішення прийнято та підписано у нарадчій кімнаті 04 жовтня 2021 року.

Повне судове рішення складене 15 листопада 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на дане рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч