Справа № 160/3417/21
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 160/3417/21

головуючий суддя І інстанції Юхно І.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року в адміністративній справі №160/3417/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:

- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області скасувати суму податкових нарахувань та здійснити коригування особового рахунку ОСОБА_1 шляхом виключення з особового рахунку платника податків податкових нарахувань на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 року у справі №160/6678/19 у сумі 6552,48 грн.;

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо взяття ОСОБА_1 на облік, як платника єдиного внеску без належно поданої на те ним заяви №1-ЄСВ, відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464 та пункту 2 Розділу ІІІ Порядку №1162;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області скасувати нарахування ОСОБА_1 сум з єдиного податку за період з 01.01.2019 року по 19.01.2021 року у сумі 20 612,02 грн.;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області скасувати суму здійснити коригування особового рахунку ОСОБА_1 шляхом включення з особового рахунку платника податків нарахувань зі сплати єдиного податку за період з 01.01.2018 року по 19.01.2021 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 було повернуто.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що строк звернення до суду, з огляду на характер спірних правовідносин становить 1095 днів, як то передбачено п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України. Зауважено, що допущене відповідачем порушення є триваючим та відновити порушені права позивача можливо лише в судовому порядку.

Відзив від відповідача на адресу суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, а підстави для його поновлення відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч. ч 1, 2, 3 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як свідчать встановлені обставини справи, предметом даного спору виступає визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо взяття ОСОБА_1 на облік, як платника єдиного внеску без належно поданої на те ним заяви №1-ЄСВ, відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464 та пункту 2 Розділу ІІІ Порядку №1162; зобов`язання Головне управління ДПС у Дніпропетровській області скасувати нарахування ОСОБА_1 сум з єдиного податку за період з 01.01.2019 року по 19.01.2021 року у сумі 20 612,02 грн.; зобов`язання Головне управління ДПС у Дніпропетровській області скасувати суму здійснити коригування особового рахунку ОСОБА_1 шляхом виключення з особового рахунку платника податків нарахувань зі сплати єдиного податку за період з 01.01.2018 року по 19.01.2021 року.

Отже, з огляду на вказані обставини справи, строк на подання адміністративного позову у даній справі становить шість місяців з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про вчинення відповідачем відповідної дії.

Відповідно до пояснень позивача, відображених в адміністративному позові, 16.07.2019 року останній звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС України в Дніпропетровській області про зобов`язання скасувати нарахування у сумі 6552,48 грн., які нараховані за період з 01.02.2018 року по 30.11.2018 року до сплати ОСОБА_1 як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 року по справі № 160/6678/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування нарахування у сумі 6552.48 грн. було задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-3978-58 від 16.05.2019 року в частині нарахування ОСОБА_1 суми у розмірі 6552,48 грн., яка нарахована за період з 01.02.2018 року по 30.11.2018 року, як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю.

З описової частини наведеного судового рішення, яка відображає доводи позивача, вбачається, що 05.07.2019 року позивач звернувся до ГУ ДФС України у Дніпропетровській області з листом щодо надання роз`яснень щодо нарахованої суми боргу у розмірі 8180.36 грн..

Листом № 78519/10/04-36-58-50-21 від 09.07.2019 року відповідач повідомив позивачу про те, що він перебуває на обліку у відповідача не лише як фізична особа -підприємець, а і з 01.02.2018 року як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність.

Отже, з зазначених обставин справи вбачається, що станом на 13.08.2019 року (дату подання позивачем уточненої позовної заяви по справі № 160/6678/19, як то відображено в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 року) позивач був достеменно обізнаний про наявність у останнього статусу платника єдиного внеску як особи, яка проводить незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до штемпелю суду першої інстанції проставленому на адміністративному позові, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом 09.03.2021 року, тобто з пропуском строку, визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України.

В свою чергу, тривалі суперечки з податковим органом та намагання врегулювати спір в досудовому порядку, з огляду на вказані обставини, не можуть вважатись поважною підставою для поновлення строку звернення до суду в межах даної справи.

Що стосується посилань позивача на те, що в межах даної справи строк звернення до суду становить 1095 днів з дня коли особа дізналась про порушення своїх прав або повинна була дізнатись, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України, останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Натомість, згідно ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є консолідованим страховим внеском, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та не є податком або збором.

Відтак, застосування до спірних правовідносин положень Податкового кодексу України є помилковим, оскільки останнім не регулюються питання сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Інших доказів або пояснень, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду, не встановлено та матеріали справи не містять.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року в адміністративній справі №160/3417/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко