Справа № 640/1103/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1103/19 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Кузьмінської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2021 року за розглядом заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві в якому просив: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві обчислити та виплатити позивачу компенсацію втрати частини його пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 15.11.2006 по дату виплати основної пенсійної заборгованості, а саме, по 24.09.2018 та за період з 01.01.2016 по дату виплати пенсійної заборгованості за 2016 рік, а саме, по 06.02.2017, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві обчислити та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини його пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період з 15.11.2006 по дату виплати основної пенсійної заборгованості, а саме, по 24.09.2018 та за період з 01.01.2016 по дату виплати пенсійної заборгованості за 2016 рік, а саме, по 06.02.2017, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю, в якій позивач просив суд відповідно до вимог КАС України (зокрема, згідно зі статтею 382 КАС України) прийняти певні судові рішення (визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва в адміністративній справі № 640/1103/19 від 27.01.2020, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати до суду звіт про обчислення та визначення належного розміру компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 15.11.2006 по дату виплати основної пенсійної заборгованості, а саме по 24.09.2018 та за період з 01.01.2016 по дату виплати пенсійної заборгованості за 2016 рік, а саме по 06.02.2017, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, для подальшої її виплати йому, а в разі подальшого ігнорування Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві законних вимог суду та продовження невиконання ним означеного судового рішення - накласти на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві штрафи в певних розмірах, ...), за якими відповідач (боржник) нарешті належно та в повному обсязі виконає рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2019 в адміністративній справі № 640/1106/19, яке прийнято на захист його пенсійних прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києв від 12.10.2020 позивачу відмовлено у задоволенні вказаної заяви, проте постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2020 ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.10.2020 скасовано, а клопотання позивача про встановлення судового контролю у справі №640/1103/19 направлено суду першої інстанції для продовження розгляду.

Як наслідок, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.03.2021 клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2020 у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України - задоволено, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати до суду звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2020 у справі №640/1103/19 у 3-х місячний строк з дати отримання даної ухвали.

У подальшому, на виконання зазначеного судового рішення, відповідачем надано звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2020, з якого вбачається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві у червні 2020 року здійснено обчислення позивачу суми компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 15.11.2006 по дату виплати пенсійної заборгованості, а саме, по 24.09.2018 у сумі 151192,95 грн. та за період з 01.01.2016 по дату виплати пенсійної заборгованості за 2016 рік, а саме, по 06.02.2017 у сумі 485,51 грн.

При цьому, відповідач повідомив, що виплата заборгованості за рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.01.2020 у справі № 640/1103/19 в загальній сумі 151678,46 грн. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету.

У подальшому, 29 червня 2021 року позивачем знову було подано заяву про встановлення судового контролю у даній справі, вмотивовану тим, що відповідачем не було виконано у повному обсязі рішення Окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року.

На думку заявника, наявні підстави для зобов`язання пенсійного фонду на виконання рішення у даній справі подати звіт про обчислення та визначення належного розміру компенсації втрати частини його пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 15.11.2006 по дату виплати основної пенсійної заборгованості, а саме по 24.09.2018 та за період з 01.01.2016 по дату виплати пенсійної заборгованості за 2016 рік, а саме по 06.02.2017, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, для подальшої її виплати йому, а в разі подальшого ігнорування Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві законних вимог суду та продовження невиконання ним означеного судового рішення - накласти на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві штрафи в певних розмірах, ...), за якими відповідач (боржник) нарешті належно та в повному обсязі виконає рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2019 в адміністративній справі № 640/1106/19, яке прийнято на захист його пенсійних прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2020 у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на повне виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.01.2020 у справі № 640/1103/19 подати звіт про обчислення, нарахування до виплати та виплату позивачу компенсації втрати частини його пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за періоди з 15.11.2006 по 31.12.2015 і з 01.01.2016 по дату виплати основної пенсійної заборгованості, а саме, по 24.09.2018 та компенсації втрати частини моєї пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за періоди з 01.01.2016 по 31.01.2017 і з 01.02.2017 по дату виплати пенсійної заборгованості за 2016 рік, а саме, по 06.02.2017 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким заяву про встановлення судового контролю - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю є безпідставним, так як відповідачем не було виконано у повному обсязі судове рішення від 27.01.2020.

Як зазначає апелянт, виконавчий лист, виданий на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2020 було повернуто без виконання згідно постанови державного виконавця від 04.09.2020, що свідчить про незаконність дій пенсійного фонду.

Оскільки суд першої інстанції ретельно не дослідив подані ним докази та документи, наявні підстави для задоволення його заяви про встановлення судового контролю.

У відзиві на апеляційну скаргу Головним управління Державної казначейської служби України у м. Києві зазначено про те, що казначейська служба не є тим органом, який виконує рішення зобов`язального характеру, оскільки примусове виконання рішення покладається на виконавчу службу.

На думку Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, на даний час відсутні підстави для встановлення судового контролю у даній справі.

23 жовтня 2021 року на адресу суду аппеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Інші сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на даний час ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.03.2021 вже розглянуто та задоволено клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, і зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві у 3-х місячний строк з дня отримання ухвали суду надати звіт про виконання судового рішення, та відповідачем у свою чергу надано до суду звіт про виконання рішення, згідно якого вбачається неповне виконання рішення та повідомлено що виплата обчисленої компенсації буде здійснена в межах виділених на цю мету бюджетних асигнувань, тому подана заява є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами положень статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, що забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Судом можуть бути вжиті заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.

Тобто, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічна правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові по справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 та ухвалах від 10.12.2018 в справі №807/2358/15, від 17.10.2019 в справі №826/12592/14.

Разом з тим, Закон не встановлює, з яких підстав на суб`єкта владних повноважень може бути покладено такий обов`язок.

За змістом норм статті 129-1 Конституції України, статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язковості судового рішення такою підставою є обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2020 року позовні вимоги задоволено, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві обчислити та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини його пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період з 15.11.2006 по дату виплати основної пенсійної заборгованості, а саме, по 24.09.2018 та за період з 01.01.2016 по дату виплати пенсійної заборгованості за 2016 рік, а саме, по 06.02.2017, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Як наслідок, судом першої інстанції було видано виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення.

У подальшому, на підставі поданої позивачем заяви про встановлення судового контролю, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2020 у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України - задоволено, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати до суду звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2020 у справі №640/1103/19 у 3-х місячний строк з дати отримання даної ухвали.

На виконання вказаної ухвали, пенсійним фондом подано звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2020, згідно якого Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві у червні 2020 року здійснено обчислення позивачу суми компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 15.11.2006 по дату виплати пенсійної заборгованості, а саме, по 24.09.2018 у сумі 151192,95 грн. та за період з 01.01.2016 по дату виплати пенсійної заборгованості за 2016 рік, а саме, по 06.02.2017 у сумі 485,51 грн.

Разом з тим, відповідач повідомив, що виплата заборгованості за рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.01.2020 у справі № 640/1103/19 в загальній сумі 151678,46 грн. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету.

Як вже зазначалось, згідно частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Таким чином, такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звернув увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, пов`язані з невиконанням судового рішення в цій справі.

Як вірно відзначено судом першої інстанції, на даний час судовий контроль по справі вже встановлено, та відповідач надав суду звіт про виконання рішення, згідно якого вбачається неповне виконання рішення, оскільки повідомлено, що виплата обчисленої компенсації буде здійснена в межах виділених на цю мету бюджетних асигнувань.

У даному випадку, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, та накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Окрім того, суд також не позбавлений можливості відмовити у прийнятті такого звіту та визнати його таким, що свідчить про не виконання зазначеного судового рішення.

З огляду на вказане, подання позивачем нової заяви про встановлення судового контролю є безпідставним.

При цьому, у випадку незгоди з порядком виплати обчисленої компенсації, позивач не позбавлений праве звернутись до суду з відповідною позовною заявою в передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П.Мельничук