Справа № 120/8200/21-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

08 листопада 2021 р. Справа №120/8200/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Мурованокуриловецької селищної ради

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року до суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (позивач), які подані її представником - адвокатом Спесивцевим Вадимом Валерійовичем (представник позивача) до Мурованокуриловецької селищної ради (відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття нормативного та іншого акту у формі рішення за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, у межах норм безоплатної приватизації, для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2 га, та зобов`язати останнього розглянути таке клопотання.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 17.04.2021 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила на адресу відповідача клопотання про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, за кадастровим номером: :05:001:0413, яка розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області (Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області), додавши до клопотання усі необхідні документи. Однак відповідач, отримавши таке клопотання, передбаченого законом рішення за наслідками його розгляду (про надання дозволу або мотивованої відмови у наданні) не прийняв, що, на думку позивача, вказує на наявність в його поведінці ознак бездіяльності. За таких обставин позивач з метою захисту своїх прав звернулась до суду з даним позовом

Ухвалою від 28.07.2021 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

Копію ухвали від 24.07.2021 відповідачем отримано, що підтверджується відправленням на електрону офіційну адресу відповідача та відкриттям електронного ящику.

Так, частиною 4 статті 159 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Водночас, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на те, що відповідачем у встановлений судом строк не надано суду відзив на позов та не повідомлено суд про причини за яких такий відзив не може бути подано, суд кваліфікує неподання відповідачем відзиву на позов, як визнання цього позову у повному обсязі.

24.09.2021 представником позивача подано докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

Інших заяв в межах даного адміністративного позову до суду не надходило.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 17.04.2021 позивач звернулась до Мурованокуриловецької селищної ради із заявою (клопотанням) про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, за кадастровим номером: :05:001:0413, яка розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області (Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області), та перебуває в комунальній власності. До клопотання позивач додала викопіювання із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, а також копії свого паспорта громадянина України та реєстраційного номера облікової картки платника податків. Вказане клопотання отримано та зареєстровано в Мурованокуриловецькій селищній раді 19.04.2021.

Як зазначає представник позивача у позовній заяві, станом на дату звернення із даним позовом до суду, рішення за наслідком розгляду заяви (клопотання) від 19.04.2021 прийнято не було.

Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду її клопотання, а відтак, є порушенням, зокрема, строків передбачених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України. Крім того, на думку позивача, за результатами розгляду такого клопотання відповідач повинен був прийняте відповідне рішення в чітко визначеній правовій формі.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає та реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України (далі ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких зокрема належать землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

У силу положень п."а" ч.3 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Водночас порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, у частині сьомій статті 118 ЗК України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки уповноваженого органу в разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Таким чином, аналізуючи вказані норми права, суд наголошує, що законом встановлено конкретний (місячний) строк для розгляду органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування клопотання громадянина про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

У той же час, за правилами пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Із аналізу наведеного вище слідує, що в даному випадку, рішення про надання чи відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою належить до виключних повноважень Мурованокуриловецької селищної ради шляхом прийняття відповідних актів на пленарному засіданні, при цьому такі рішення, дії або бездіяльність Мурованокуриловецької селищної ради можуть бути оскаржені до суду.

Тобто, приписами чинного законодавства встановлено, що за наслідками розгляду клопотання заінтересованої особи про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається рішення про надання або відмову у наданні дозволу на розробку відповідної документації, що в даному випадку відноситься до виключної компетенції Мурованокуриловецької селищної ради.

Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 14.01.2019 по справі №826/8870/16-а, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин, в силу положень ч.5 ст.242 КАС України.

Надаючи оцінку правовій природі поведінки Мурованокуриловецької селищної ради при розгляді клопотання позивача в цілях формування висновку чи можна вважати таку поведінку протиправною бездіяльністю Ради, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.15 ст.46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

Отже, підготовка і розгляд питань, вирішення яких належить до повноважень ради, виносяться на пленарні засідання ради і регулюється окрім Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ще й Регламентом ради. Це стосується і клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки окремої процедури розгляду таких питань законодавством України не передбачено.

Відповідно до ст.1 Регламенту Мурованокуриловецької селищної ради (далі - Регламент) порядок діяльності Мурованокуриловецької селищної ради, депутатів, органів та посадових осіб селищної ради, порядок скликання сесій селищної ради, підготовки, розгляду і прийняття нею рішень з питань, включених до порядку денного, прийняття рішень про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань відповідно до Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", законів України "Про статус депутатів місцевих рад", "Про доступ до публічної інформації", "Про запобігання корупції", "Про відкритість використання публічних коштів", інших законодавчих актів України визначається Регламентом.

Регламент має вищу юридичну силу щодо усіх інших рішень ради з питань зазначених в преамбулі (ст.9 Регламенту).

Згідно ст. 10 Регламенту Рада проводить свою роботу сесійно. Сесії Ради складаються з одного або кількох пленарних засідань Ради і засідань постійних комісій Ради.

Відповідно до ст.12 Регламенту сесія Ради скликається в міру необхідності, але не рідше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, не рідше одного разу на місяць, як правило, в останню п`ятницю кожного місяця. (ч.5 ст.46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Рада у межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення Ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу селищної ради - не менше 14 депутатів або 13 депутатів та селищного голови, якщо селищний голова присутній на пленарному засіданні ради, - крім рішень, що стосуються процедурних питань, та інших рішень, передбачених чинним законодавством та Регламентом (ст.1 Регламенту).

Отже, з огляду на наведені вище норми Регламенту та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" не передбачено право суб`єкта владних повноважень змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад не менше одного разу на місяць у випадку надходження на розгляд до ради документів з питань відведення земельних ділянок (зокрема, клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проекту землеустрою на погодження або затвердження тощо).

Суд вкотре зазначає, що у матеріалах справи відсутнє рішення Мурованокуриловецької селищної ради стосовно розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації чи відмова у наданні такого дозволу, чого в свою чергу не заперечує і відповідач.

Відтак, вказане дає можливість дійти до висновку, що відсутність належним чином оформленого рішення Мурованокуриловецької селищної ради про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою чи про відмову у його наданні, або протоколу засідання сесії Ради про розгляд земельного питання позивача і не прийняття відповідного рішення беззаперечно вказує на те, що клопотання позивача у встановлений нормами Земельного кодексу України строк не розглянуто.

Вказане є підставою для задоволення вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Мурованокуриловецької селищної ради щодо неприйняття нормативного та іншого акту у формі рішення за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, у межах норм безоплатної приватизації, для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2 га за кадастровим номером: :05:001:0413, яка розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області (Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області).

Щодо наступної позовної вимоги про зобов`язання відповідача розглянути клопотання від 19.04.2021 про надання дозволу на виготовлення технічної документації вищевказаної земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, відповідачем не прийнято відповідного рішення по суті заяви (клопотання) позивача від 19.04.2021 (про надання чи відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою). За таких обставин, суд вважає необхідним зобов`язати суб`єкта владних повноважень, розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_1 від 19.04.2021, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та зроблених судом висновків.

Відповідно до ч.1-2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття по суті рішення за результатом розгляду клопотання ОСОБА_1 як і похідні вимоги про зобов`язання розглянути клопотання підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Так, судом встановлено, що позивачем згідно квитанції №79 від 21.07.2021 при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн, який, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Що стосується відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн, то суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас в силу вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та ряді постанов Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 817/1629/15, від 26.02.2021 у справі № 2а-1670/7079/11 та інші.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Спесивцевим В.В. укладено Договір про надання правничої допомоги №3/12-20 від 07.12.2021 (далі - Договір).

За умовами цього Договору (п. 1.6) Гонорар за цим Договором вноситься клієнтом протягом трьох днів з дня підписання цього Договору, або у інших випадках з дня фактичного виконання робіт, що підтверджується відповідним розрахунком. Підтвердженням факту внесення Клієнтом гонорару є складений Адвокатом письмовий документ (розписка, прибутковий касовий ордер, квитанція тощо).

Розрахунок виконаних робіт (наданих послуг) №СВВ-000022 від 24.09.2021 згідно договору про надання правової допомоги 4/12-20 від 07.12.2020, містить поетапне визначення проведених робіт (надані послуги) адвокатом у даному адміністративному спорі: ознайомлення із первинними документами Замовника з метою підготовки позовної заяви до суду - (1 год.); підготовка позовної заяви з відповідними додатками - (2 год.); сплата судового збору - (30 хв.); подання позовної заяви до суду - (1 год.).

Додатково, розрахунком зазначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на день складання акту складає для працездатних осіб 2270 грн, 1 година роботи адвоката 1000,00 грн. Всього адвокатом витрачено 4 год. 30 хв., а отже вартість наданих послуг становить 4500,00 грн. (без ПДВ).

Згідно з квитанції до прибуткового касового ордера №220321/22 від 22.09.2021 позивач - ОСОБА_1 оплатила гонорар адвоката в сумі 4500,00 грн за надання правничої допомоги на підставі Договору від 07.12.2020.

Таким чином, витрати позивача в розмірі 4500,00 грн. на професійну правничу допомогу адвоката дійсно мали місце.

У той же час, суд дійшов висновку, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Так, суд не ставить під сумнів вартість однієї години часу, витраченої адвокатом на надання позивачу правових послуг, оскільки відповідний розмір погоджений сторонами, однак, кількість часу витраченого адвокатом на складання позовної заяви у цій справі, а саме 4 год. 30 хв., на переконання суду, є непропорційною складності справи та предмету спору, адже у позові заявлено лише одну вимогу, що пов`язана із розглядом клопотання про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою. Підготовка позову такої категорії не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з інформацією, яка міститься в автоматизованій комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено, що за період з 09.07.2021 по 22.07.2021 адвокатом Спесивцевим В.В. від імені фізичних осіб (позивачів) до Вінницького окружного адміністративного суду подано 22 позовних заяви про визнання протиправною бездіяльності Мурованокуриловецької селищної ради, щодо не розгляду клопотання та не прийняття по суті рішення за результатом вирішення клопотання про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою (справи за №120/7547/21, 120/7576/21, 120/7620/21, 120/7621/21, 120/7622/21, 120/7623/21, 120/8107/21, 120/8108/21, 120/8109/21, 120/8110/21, 120/8111/21, 120/8112/21, 120/8113/21, 120/8114/21, 120/8115/21, 120/8116/21, 120/8117/21, 120/8201/21, 120/8203/21, 120/8204/21, 120/8205/21).

Суд вважає, що наявність такої кількості подібних спорів які є предметом розгляду в суді, та ініційовані одним і тим самим адвокатом від імені фізичних осіб (позивачів), безпосередньо впливає на час, який необхідно витрати на оформлення позовної заяви.

Також суд враховує, що предмети позовів у всіх цих справах подібні та стосуються визнання протиправною бездіяльності Мурованокуриловецької селищної ради щодо не розгляду та не прийняття по суті рішення за результатом вирішення клопотання про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою.

З огляду на викладене суд вважає, що понесені позивачем витрати в сумі 4500,00 грн є неспівмірними зі складністю справи, а показники часу на оформлення позовної заяви, які зазначені адвокатом (4 год. 30 хв.) є завищеними.

Відтак, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити до 2000,00 грн, що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, судові витрати підлягають стягненню в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Мурованокуриловецької селищної ради щодо не розгляду та не прийняття по суті рішення за клопотанням ОСОБА_1 від 19.04.2021 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, за кадастровим номером: :05:001:0413, яка розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області (Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області).

Зобов`язати Мурованокуриловецьку селищну ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19.04.2021 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, за кадастровим номером: :05:001:0413, яка розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області (Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області) та прийняти рішення про надання або відмову у наданні відповідного дозволу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок), а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2000 грн (дві тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Мурованокуриловецької селищної ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області від 25.12.1997 року; проживає: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Мурованокуриловецька селищна рада (23400, Вінницька обл., Могилів-Подільський район, смт. Муровані Курилівці, вул. Соборна, буд. 45 Код ЄДРПОУ-04325974).

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом

Суддя:

Секретар: