Справа № 320/7683/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7683/21 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Терлецька О.О.,
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

при секретарі Хмарській К.І.

за участю:

представника відповідача: Довгань О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення та висновку, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, Приватний нотаріус) звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, Мін`юст) в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 22.05.2020 року №1755/5;

- визнати протиправним та скасувати Висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів у сфері державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції у сфері державної реєстрації щодо розгляду скарги від 21.05.2020 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Мін`юст подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача, який з`явився у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 (далі по тексту - скаржник) звернувся зі скаргою від 15.05.2020 року, яка зареєстрована в Мін`юсті 18.05.2020 року № Р-13898 (далі по тексту - скарга), на реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) щодо ТОВ «ЗЕ ТЕХНОЛОДЖІ» від 14.05.2020 року № 9054601 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах» № 0054601 «Державна реєстрація змін до установчих документі юридичної особи», № 1054601 «Корегування» проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

Доводи викладені в скарзі ОСОБА_2 від 15.05.2020 року мотивовані тим, що він як директор та представник учасника ТОВ «ЗЕ ТЕХНОЛОДЖІ» не обізнаний із документами, що слугували підставою для їх проведення; жодних документів, направлених на зміну відомостей, які містяться в ЄДР, не підписував та ніяких рішень не приймав. Також скаржник стверджує, що приватний нотаріус ОСОБА_1 провела оскаржувані реєстраційні дії з порушення встановленого законом територіального принципу державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 14.05.2020 року приватним нотаріусом ОСОБА_1 щодо ТОВ «ЗЕ ТЕХНОЛОДЖІ» було проведено реєстраційні № 9054601 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах», № 0054601 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», № 1054601 «Корегування», за результатом яких змінено керівника, склад учасників та редакцію статуту Товариства.

21.05.2020 року відбулося засідання Колегії Мін`юсту з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації щодо розгляду скарги ОСОБА_2 від 15.05.2020 року, на дії державного реєстратора про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, приватного нотаріуса ОСОБА_1.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 15.05.2020 року, Колегією Мін`юсту складено Висновок від 21.05.2020 року, яким рекомендовано Мін`юсту (далі по тексту - оскаржуваний Висновок):

1. Задовольнити скаргу ОСОБА_2 від 15.05.2020 року;

2. Скасувати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 14.05.2020 року № 9054601 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах», № 0054601 «державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», № 1054601 «Корегування», проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 щодо ТОВ «ЗЕ ТЕХНОЛОДЖІ»;

3. Анулювати приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

На підставі оскаржуваного Висновку Колегії Мін`юсту від 21.05.2020 року, Мін`юстом видано наказ «Про задоволення скарги» від 22.05.2020 року №1755/5 (далі по тексту - оскаржуваний наказ).

Вважаючи порушеними свої права та законні інтереси, а оскаржувані Висновок та наказ протиправними, позивачка звернулася з даним позовом до суду за захистом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на те, що під час розгляду скарги ОСОБА_2 від 15.05.2020 року, Мін`юстом було порушено процедуру та порядок її розгляду та проведено з процесуальними порушеннями.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини відповідної скарги ОСОБА_2 від 15.05.2020 року не були належно досліджені Колегією Мін`юсту з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів у сфері державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту у сфері державної реєстрації, наслідком чого стали неправильні висновки про наявність підстав для анулювання приватному нотаріусу ОСОБА_1. доступу до ЄДР.

Колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті та доводи апеляційної скарги відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи до спірних правовідносин помилково застосовано правові положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки в даному випадку законом, який регулює спірні правовідносини є Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 р. №755-IV (далі по тексту - Закон №755-IV).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в частині скасування оскаржуваного наказу Мін`юсту «Про задоволення скарги» від 22.05.2020 року №1755/5, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 р. №755-IV (далі по тексту - Закон №755-IV) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 1, п.п. 4 - 8 ч. 2 ст. 5 Закону №755-IV, систему органів у сфері державної реєстрації становлять:

1) Мін`юст;

2) інші суб`єкти державної реєстрації.

До повноважень Мін`юсту у сфері державної реєстрації належить, зокрема:

- контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації, у тому числі шляхом постійного моніторингу реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі відповідно до цього Закону та прийняття обов`язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом;

- здійснення повноважень держателя Єдиного державного реєстру;

- визначення технічного адміністратора;

- забезпечення надання доступу до Єдиного державного реєстру державним реєстраторам, уповноваженим особам суб`єктів державної реєстрації прав, іншим суб`єктам відповідно до цього Закону та прийняття рішень про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;

- розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України та прийняття обов`язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 34 Закону №755-IV, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Мін`юсту та його територіальних органів або до суду.

Мін`юст розглядає скарги:

1) на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі судового рішення);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Мін`юсту.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Мін`юсту та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Мін`юсту можуть бути оскаржені до Мін`юсту протягом 15 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть встановити інші строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Мін`юстом чи його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення із скаргою, зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

У разі якщо останній день строку для подання скарги, зазначеного в частині третій цієї статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації або територіального органу Мін`юсту подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:

1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;

2) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, порушені на думку скаржника;

3) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

3-1) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення, повідомлення або реєстраційної дії державного реєстратора та/або внесення відомостей до Єдиного державного реєстру;

4) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складення скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації подається представником скаржника, до такої скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або його копія, засвідчена в установленому порядку.

За результатами розгляду скарги Мін`юст та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову в задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування реєстраційної дії, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатом розгляду скарги, - у разі оскарження реєстраційної дії, рішення територіального органу Міністерства юстиції;

б) проведення державної реєстрації - у разі оскарження відмови у державній реєстрації, зупинення розгляду документів;

в) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором;

в-1) про усунення порушень, допущених державним реєстратором з визначенням строків виконання наказу;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру;

д) підпункт "д" частини шостої статті 34 виключено

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ» і «е» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Мін`юстом.

За результатами розгляду скарги Мін`юст та його територіальні органи можуть прийняти мотивоване рішення, в якому передбачити шляхи для задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

У разі якщо за результатом розгляду скарги Мін`юст чи його територіальними органами виявлено прийняття державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України, його територіальні органи вживають заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів.

Рішення, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються не пізніше наступного робочого дня з дати прийняття такого рішення шляхом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру. Для виконання таких рішень повторне подання документів для проведення державної реєстрації та сплата адміністративного збору не вимагаються.

Технічний адміністратор Єдиного державного реєстру в день надходження рішень, передбачених підпунктами «г» та «ґ» пункту 2 частини шостої цієї статті, забезпечує його негайне виконання. Порядок тимчасового блокування та анулювання доступу до Єдиного державного реєстру визначається Міністерством юстиції України.

Рішення, передбачені підпунктами «е» та «є» пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються Мін`юстом, його територіальними органами невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу нотаріуса до Єдиного державного реєстру, скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації Мін`юст вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації, у якого зберігається реєстраційна справа, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного нотаріуса, акредитованого суб`єкта державної реєстрації.

Мін`юст та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення про задоволення скарги шляхом скасування реєстраційної дії щодо державної реєстрації новоствореної юридичної особи, іншої організації, державної реєстрації фізичної особи підприємцем, припинення юридичної особи, іншої організації, припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця або шляхом проведення реєстраційної дії в Єдиному державному реєстрі проведено наступну реєстраційну дію щодо відповідної особи;

3) у разі наявності інформації про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) у разі наявності інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави;

5) є рішення цього органу з такого самого питання;

6) в органі ведеться розгляд скарги з такого самого питання від цього самого скаржника;

7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу;

10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту визначається Кабінетом Міністрів України.

Рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Процедура здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації) визначена Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128 (далі по тексту - Порядок №1128).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону №755-IV, державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, на підставі документів, поданих у паперовій формі, проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням юридичної особи чи громадського формування, що не має статусу юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, підставами звернення ОСОБА_2 зі скаргою від 15.05.2020 року є те, що він як директор та представник учасника ТОВ «ЗЕ ТЕХНОЛОДЖІ» не обізнаний із документами, що слугували підставою для їх проведення; жодних документів, направлених на зміну відомостей, які містяться в ЄДР, не підписував та ніяких рішень не приймав. Також скаржник стверджує, що приватний нотаріус ОСОБА_1 провела оскаржувані реєстраційні дії з порушення встановленого законом територіального принципу державної реєстрації.

Колегія суддів апеляційної інстанції не надає оцінки діям приватний нотаріус ОСОБА_1. щодо проведення реєстраційних дій, оскільки в даному випадку, першочергово підлягають дослідженню обставини порушення Мін`юстом порядку розгляду скарги ОСОБА_2 від 15.05.2020 року та відповідно винесення оскаржуваного наказу.

Зазначене відповідає засадам чинного адміністративного судочинства, проте судом першої інстанції помилково надано оцінку обставинам даної справи в частині законності реєстраційних дій приватного нотаріуса ОСОБА_1.

Так, відповідно до п.п. 10-11 Порядку №1128, для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації колегіально під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», проводиться з урахуванням обмежень, встановлених відповідним рішенням Кабінету Міністрів України.

Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Як вбачається з матеріалів справи та доводів позивачки, 20.05.2020 року об 15:31 год. їй зателефонувала співробітниця Мін`юсту і повідомила, що на її ім`я надійшла скарга. На запитання позивача, що це за скарга: на нотаріальні чи реєстраційні дії, вона відповіла, що інформацію вона може знайти на сайті Мін`юсту, що скаржником є громадянин ОСОБА_2 і розгляд скарги відбудеться завтра - 21 травня 2020 року об 11 годині 00 хвилин.

Згодом, ОСОБА_1 з`ясувала, що до розгляду призначено скаргу на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 2020-05-14 №9054601 та від 2020-05-14 №0054601, державним реєстратором по вказаним реєстраційним діям зазначено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

У свою чергу, Висновок Колегії від 21.05.2020 року, який став підставою для ухвалення оскаржуваного наказу, було ухвалено на засіданні Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації саме 21.05.2020 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що приватний нотаріус ОСОБА_1 не зобов`язана здійснювати перевірку оголошень Мін`юсту щодо розгляду скарг, які можуть стосуватися її особистих прав та законних інтересів в мережі Інтернет.

У свою чергу, публікація оголошення в мережі Інтернет не є достатнім та дієвим засобом, який би дозволяв Мін`юсту пересвідчитись в тому, що всі зацікавлені особи повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду скарги.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 14.11.2018 р. у справі №814/22229/17, від 12.12.2018 р. у справі №826/8976/17, від 08.08.2019 р. у справі №813/2632/18, від 28.03.2018 р. у справі №826/19452/16.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту, останнім було порушено норми чинного законодавства та не здійснено повідомлення приватного нотаріуса ОСОБА_1. додатково одним з таких способів: телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел) або засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Вказані обставини не спростовано відповідачем.

Отже, Мін`юстом порушено процедуру здійснення розгляду скарги гр. ОСОБА_2 від 15.05.2020 року, яка визначена Порядком №1128, не здійснено належне повідомлення приватного нотаріуса ОСОБА_1. про час і місце засідання колегії, чим порушено законні права та інтереси останньої.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що судом першої інстанції помилково надано оцінку спірним відносинам в частині прав та законних інтересів ОСОБА_2 , як директора ТОВ «ЗЕ ТЕХНОЛОДЖІ», оскільки зазначені висновки виходять за межі правового поля предмету спору в даній справі.

Таким чином, розгляд скарги гр. ОСОБА_2 . Мін`юстом здійснено без дотримання обов`язкових для цього умов, що є підставою для висновку про протиправність її розгляду, за результати якої складено Висновок Колегії від 21.05.2020 року, який став підставою для ухвалення оскаржуваного наказу № 1755/5, на якому не була присутня позивачка, у зв`язку з її неповідомленням про розгляд вищевказаної скарги.

Враховуючи наведені вище обставини, Висновок Колегії від 21.05.2020 року кваліфікується судом апеляційної інстанції, як доказ отриманий з порушенням закону, який в силу вимог ч. 1 ст. 74 КАС України судом до уваги не береться та, відповідно, не може бути підставою для прийняття оскаржуваного наказу.

Вищевикладені висновки суду апеляційної інстанції є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваного наказу відповідача від 22.05.2020 року №1755/5.

Зазначене свідчить про порушення відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, основного та безумовного принципу правомірності рішення, визначеного відповідно до засад адміністративного судочинства, а саме: прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, відповідно до вищевикладених висновків суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.01.2006 року №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року №127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції помилково під час ухвалення рішення надано оцінку спірним правовідносинам, які не відносяться до предмету спору.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції помилково задоволено позовну вимогу про визнання протиправним та скасувати Висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів у сфері державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції у сфері державної реєстрації щодо розгляду скарги від 21.05.2020 року, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішенням суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних позовних вимог можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення протиправно породжує, змінює або припиняє права та обов`язки саме позивача у сфері публічно-правових відносин.

Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо рішення суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Дослідивши оскаржуваний Висновок від 21.05.2020 року, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що він носить рекомендаційний характер та складений Колегією, яка діє та створена для надання Мін`юсту рекомендацій відносно скарг, які надходять на розгляд Мін`юсту.

Таким чином, оскаржуваний Висновок від 21.05.2020 року не порушує законні права та інтереси приватного нотаріуса ОСОБА_1., а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Зазначені обставини є підставою для застосування в даній справі п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України, якою регламентовано, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави для висновку, що вимоги позовної заяви та апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо судових витрат, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст. 139 КАС України).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що сплачений позивачем під час подання позовної заяви судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією, яка містяться в матеріалах справи (а.с.40). Натомість, в даній справі розмір сплати судового збору становив 1816,00 грн. (908,00*2).

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача, як суб`єкта владних повноважень, судовий збір в розмірі 908,00 грн. (за задоволення 1 позовної вимоги немайнового характеру) та 420,40 грн. надміру сплачений судовий збір за рахунок Державного бюджету України.

Не зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, судовий збір не підлягає поверненню Мін`юсту, оскільки останній є суб`єкта владних повноважень, що не передбачено нормами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення та висновку задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 22.05.2020 року №1755/5 про задоволення скарги.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 840,80 (вісімсот сорок грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України ().

Стягнути на користь Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) надміру сплачений судовий збір в розмірі 420,40 (чотириста двадцять грн. 40 коп.) за рахунок Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Л.О. Костюк

А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 16.11.2021 року