Справа № 420/6484/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6484/21
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів: Стас Л. В., Шеметенко Л. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання надати відпустку по догляду за дитиною

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі ГУНП в Одеській області), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненадання, на підставі поданому ним рапорту від 23.03.2021, відпустки по догляду за дитиною без збереження заробітної плати;

- зобов`язати надати відпустку по догляду за дитиною без збереження заробітної плати з 29.03.2021 по 19.06.2021.

- стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 23.03.2021, на підставі статті 25 Закону України «Про відпустки», подав рапорт про надання відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, починаючи з 29.03.2021 по 19.06.2021.

Як наголошував позивач, обов`язок роботодавця надати таку відпустку матері або батькові дитини, встановлений також статтями 84 та 179 Кодексу законів про працю України.

Водночас, як пояснив позивач, його рапорт не був розглянутий керівництвом ГУНП в Одеській області та з телефонних розмов з кадровим управлінням, стало відомо, що йому відмовлено в наданні такої відпустки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року, ухваленого в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо ненадання на підставі рапорту від 23.03.2021 ОСОБА_1 відпустки по догляду за дитиною без збереження заробітної плати та зобов`язав надати таку відпустку з 29.03.2021 по 19.06.2021.

У задоволенні вимог про стягнення з ГУНП в Одеській області моральної шкоди, суд відмовив.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із наявності у позивача права, за умови подання відповідного рапорту підтверджуючих документів, на отримання відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до терміну, визначеному у медичній довідці, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

На переконання суду першої інстанції, це право є абсолютним, та не може ставитись у залежність від будь-яких факторів, зокрема внутрішніх наказів та правил погодження відпусток установи, де перебуває на роботі позивач, безпідставних сумнівів щодо автентичності медичних документів, повторних перевірок про трудові відносини матері дитини, відсутність батька, який здійснює нагляд за дитиною на роботі тощо.

Понад те, суд першої інстанції дійшов висновку, що роботодавець, не приймаючи рішення за заявою про надання відпустки, фактично порушує права та інтереси малолітньої дитини, адже неможливість перебування на робочому місті зумовлено доглядом за дитиною у зв`язку з перебуванням дружини на повній робочій зайнятості.

Суд відхилив доводи ГУНП в Одеській області щодо неналежного оформлення медичної документації стану здоров`я малолітньої дитини, вважав необґрунтованими доводи відповідача, що дата отримання довідки про фактичне працевлаштування дружини позивача за день до видачі довідки про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді є підставою для позбавлення позивача на отримання такої відпустки.

Також суд дійшов висновку, що не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача, що наявність карантинних обмежень свідчить про неактуальність зайнятості дружини позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим ГУНП в Одеській області, в апеляційній скарзі просить його, в частині задоволених вимог, скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Вивчивши доводи апеляції, колегія суддів установила, що вони відтворюють доводи, які були вказані у відзиві на позов і яким судом першої інстанції надавалась відповідна правова оцінка.

Так, ці доводи стосуються невідповідності довідки про потребу дитини (дитини інваліда) у домашньому догляді вимогам пункту 5 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-1/о. Далі, скаржник зазначає, що отримання довідки ОСОБА_2 з місця роботи не свідчить, що метою її отримання є потреба догляду за дитиною, адже отримана до того, як складена медична довідка.

Доводом апеляції є також те, що суд втрутився в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, позаяк за нього прийняв рішення про надання позивачу відпустки по догляду за дитиною без збереження заробітної плати.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з жовтня 2007 року проходив службу в органах внутрішній справ, а з листопада 2015 року в органах поліції.

23.03.2021 ОСОБА_1 , відповідно до статті 25 Закону України «Про відпустки», подав рапорт на ім`я начальника ГУНП в Одеській області про надання відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною та досягнення нею шестирічного віку починаючи з 29.03.2021 по 19.06.2021.

Додатками до рапорту були такі документи:

оригінал довідки за формою №080-1/0 за №283 від 23.03.2021 про потребу дитини (дитини інваліда) в домашньому догляді;

копію свідоцтва про народження дитини, серія НОМЕР_1 ;

копію свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 ;

довідку з місця роботи дружини №3, видана 22.03.2021.

Того ж дня, рапорт із доданими документами отримав представник кадрів ГУНП в Одеській області Сергієнко Я. О.

29.03.2021 зі своєї електронної адреси ОСОБА_1 направив рапорт на адресу ГУНП в Одеській області, Міністерство внутрішніх справ щодо особистого контролю щодо надання відпустки та прохання надати таку відпустку.

Водночас, за твердженням позивача, відповіді на поданий рапорт він не отримав, однак з телефонних розмов з кадровим управлінням ГУНП в Одеській області, йому стало відомо, що йому відмовлено в наданні такої відпустки.

ГУНП в Одеській області, викладаючи у відзиві обставини справи пояснило, що відділ правового забезпечення ГУНП в Одеській області, проаналізувавши подані ОСОБА_1 документи, встановив, що у довідці за формою №080-1/0 за №283 від 23.03.2021 про потребу дитини (дитини інваліда) в домашньому догляді у верхньому лівому куті відсутній код ЄДРПОУ закладу охорони здоров`я, яким вона була видана.

Окрім того, в пункті 1, де зазначаються прізвище, ім`я, по батькові дитини, по батькові сина ОСОБА_1 зазначено без апострофа.

Викликала у ГУНП в Одеській області сумніви і дата отримання довідки дружиною позивача, а також обставини неможливості здійснювати догляд за дитиною в період карантинних обмежень. Усі викладені підстави, як указав відповідач, стали підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні відпустки по догляду за дитиною без збереження заробітної плати.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

За приписами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій.

Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Окрім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

У статті 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Особливе місце в системі конституційних прав людини й громадянина посідають соціальні права і свободи, які надають людині можливість задовольняти свої соціальні потреби та інтереси.

Соціальні права та свободи людини і громадянина - це міра можливої поведінки або діяльності людини в соціальній сфері, що передбачає задоволення законних інтересів і потреб у сфері трудової діяльності, соціального захисту та охорони здоров`я.

Одними із основних серед соціальних прав та свобод людини є право на працю, право на відпочинок, а також право на відпустки.

Трудове право за своєю суттю є невід`ємною частиною приватного життя, захист якого гарантується державою згідно із відповідними конвенційними зобов`язаннями.

Право визначених законом осіб на відпустку у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, можна віднести до фундаментальних прав, яке охоплює гарантійні компоненти конституційного, міжнародного та законодавчого рівнів, а отже, потребує особливої уваги та захисту.

Саме причинно-наслідковий зв`язок стану здоров`я дитини є підставою для отримання такого виду відпустки, де волевиявлення батьків як працівників є скоріше вимушеним кроком, аніж безстороннім волевиявленням. Можливість перебування у такій відпустці передбачена для створення сприятливого для батьків і дитини середовища, коли дитина цього найбільше потребує для її здоров`я та розвитку, що відповідає її найкращим інтересам.

Для реалізації права на відпустку без збереження заробітної плати, гарантованого статтями 2, 25 Закону України «Про відпустки» та частиною шостою статті 179 Кодексу законів про працю України, працівнику необхідно підтвердити факт хвороби дитини медичним висновком, оформити своє волевиявлення у відповідній письмовій заяві та повідомити про свій намір роботодавця.

У випадку дотримання наведеного порядку працівник уважається таким, що реалізував гарантоване державою право на отримання відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною.

Важливим є те, що право на отримання відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною прямо пов`язане з потребою дитини в домашньому догляді, тобто при наданні вказаного виду відпусток інтереси роботодавця не можуть превалювати над інтересами дитини працівника, яка потребує домашнього догляду.

Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року (справа №487/8206/18).

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги формальні порушення щодо оформлення спірної медичної довідки, зазначивши про наявність коду ЄДРПОУ на відтиски гербової печатки медичного закладу. Також є правильним зауваження суду, що орфографічна помилка при написанні по батькові дитини, не дає підстави вважати, що спірна довідка видавалася щодо іншої дитини, оскільки інші дані, такі як дата народження, стать, місце проживання підтверджують обставини, що позивач є батьком ОСОБА_3 .

Колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що на законодавчому рівні не заборонено видавати та отримувати довідки про фактичне працевлаштування за день до видачі довідки про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді.

Окрім того, суд першої інстанції правильно спростував доводи ГУНП в Одеській області про те, що довідка про працевлаштування дружини позивача ОСОБА_2 втратила актуальність, оскільки встановленні карантинні обмеження.

Підставою для цього стала довідка №4 від 18.05.2021 про те, що ОСОБА_2 працює продавцем консультантом, в повному обсязі сплачує всі необхідні податки та збори, зокрема ЄСВ.

Досліджуючи доводи апеляції щодо неприпустимості втручання суду у дискреційні повноваження, колегія суддів дійшла висновку про їх необґрунтованість, оскільки пункт 3 частини 2 статті 2 КАС передбачає, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто будь яке управлінське рішення стосовно особи, ухвалене суб`єктом владних повноважень, незалежно від способу прийняття, рівня і місця органу у відповідній системі, правових підстав, мотивів, способу та форм ухвалення підлягає судовому контролю

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». Завдяки дискреції забезпечується індивідуалізація та справедливість вирішення тих або інших справ, бо вони розглядаються в межах конкретних обставин, які можуть бути враховані відповідним суб`єктом.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

За результатами апеляційного оскарження розподіл судових витрат не проводився.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, п. 2 ч. 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції розглянута апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження, крім випадків, викладених вище.

Керуючись статтями, 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання надати відпустку по догляду за дитиною залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 16.11.2021.