Справа № 400/6050/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/6050/20

Категорія справи: 106030000 Головуючий в 1 інстанції: Малих О. В.. Місце ухвалення: м.Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області, в якому просить:

зобов`язати ГУ ДСНС провести позивачу нарахування та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби в органах внутрішніх справ Управління Міністерства внутрішніх справ Україну, Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 01.08.1991 року по 11.03.2005 року.

Позов обґрунтовано тим, що ГУ ДСНС протиправно відмовило у нарахуванні індексації за період з 1991 року по 2005 рік, оскільки ним не було взято до уваги, що індекс споживчих цін з серпня 1991 року по квітень 1996 року складав понад 101%, з серпня 1996 року по лютий 1997 року понад 101%, у вересні 1997 року понад 101%, у жовтні 1998 року понад 105%, з січня 2003 року по березень 2003 року та з жовтня 2003 року по січень 2004 року понад 101%, з вересня 2004 року по березень 2005 року понад 101%. Таким чином відповідач повинен здійснити позивачеві відповідні перерахунок та виплати за вказані періоди.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16.07.2003 року по 11.03.2005 року.

Зобов`язано Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16.07.2003 року по 11.03.2005 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 420,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відсутність визначеного Кабінетом Міністрів України порядку провадження індексації грошового населення доходів громадян, не є підставою для невиконання приписів ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», який має вищу юридичну силу порівняно з постановою КМУ. Крім того зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що Законом N 3027-III ( 3027-14 ) від 07.02.2002року, який набрав чинності з 01.07.2002 року статтю 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» викладено у редакції, якою встановлено новий поріг індексації у розмірі 101%.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач не проходив військової служби у цей період та не перебував на посадах у жодній з установ, зазначених у позовній вимозі, що підтверджується послужним списком, тобто вказує про відсутність у позивача статусу військовослужбовця. Також вказує про вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності. Також зазначено про пропуск шестимісячного строку звернення до суду встановлений ст. 122 КАС України та не поширення на позивача норм трудового законодавства, зокрема КЗпП, оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з установою, а проходив саме службу на умовах контракту. Крім того апелянтом наголошено, що у більшості місяців з моменту набрання чинності Порядком № 1078 і до звільнення позивача зі служби у 2005 році індекс споживчих цін не перевищував 101%.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу у підрозділах пожежної охорони МВС України з 23.12.1981 року по 01.05.2005 року.

24.11.2020 року позивач звернувся до ГУ ДСНС з заявою, в якій просив провести йому нарахування та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби в органах внутрішніх справ Управління Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 01.01.1991 року по 11.03.2005 року з врахуванням базового місяця 01.01.1991 року.

Листом від 10.12.2020 року № 5902-7066/06 відповідач надав позивачу відповідь, у якій вказав, що індексація була нарахована йому лише за ті місяці, коли індекс споживчих цін перевищив розмір 101%, а саме: за липень листопад 1992 року; червень 1993 року; жовтень листопад 1993 року.

Не погоджуючись з зазначеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що права позивача на підвищення грошових доходів, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, було додержано, а тому прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошових доходів населення за періоду з серпня 1991 року по грудень 1992 року.

При цьому вказав, що у період з 24.12.1992 року по 31.12.1996 року тимчасово, з грудня 1992 року, Декретом Кабінету Міністрів України від 09.12.1992 року № 7-92, зупинено дію Закону України № 1282. Як наслідок, індексація грошових доходів населення у вказаний період не проводилась у зв`язку з відсутністю нормативних підстав, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовив.

Також зазначив, що згідно даних Укрстату, індекс споживчих цін за період з 06.01.1998 року по 16.07.2003 року не перевищував показник у 104,6%, а тому прийшов до висновку, що за даний період позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того вказавши, що у період з 06.01.1998 року по 06.05.1998 року нормативно визначеного Кабінетом Міністрів України порядку провадження індексації грошових доходів громадян, не було, отже не було і правових підстав для проведення такої індексації.

Водночас, вийшовши за межі позовних вимог визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 16.07.2003 року по 11.03.2005 року та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 затверджено новий Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

При цьому, ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (в редакції, чинній на час розгляду справи), встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.ст. 2 та 3 Закону України № 1282 (в редакції станом на 03.07.1991 року) індексації підлягають грошові доходи громадян, що одержуються ними в карбованцях на території Української РСР і не мають разового характеру: державні пенсії, соціальна допомога (сім`ям з дітьми, по безробіттю, тимчасовій непрацездатності тощо), стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним своїх трудових обов`язків, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника тощо.

Індексація грошових доходів провадиться у разі, коли індекс споживчих цін перевищив заздалегідь визначену величину, яка є порогом індексації.

Величина порога індексації визначається Верховною Радою Української РСР.

Декретом Кабінету Міністрів України від 09.12.1992 року № 7-92 «Про тимчасове припинення індексації грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України, у зв`язку із підвищенням мінімальних розмірів заробітної плати, пенсії, стипендії, виплат і допомоги та з метою реалізації антиінфляційних заходів, постановив зупинити з грудня 1992 року, зокрема, Закон України № 1282.

Декрет Кабінету Міністрів України від 09.12.1992 року № 7-92 набув чинності з дати його опублікування - 24.12.1992 року.

Даний Декрет втратив чинність з 01.01.1997 року на підставі Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Декрету Кабінету Міністрів України «Про тимчасове припинення індексації грошових доходів населення» від 21.11.1996 року № 534/96-ВР.

Отже, у період з 24.12.1992 року по 31.12.1996 року Закон України № 1282 не діяв. Як наслідок, індексація грошових доходів населення у вказаний період не проводилась у зв`язку з відсутністю нормативних підстав, а отже позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Щодо періоду з серпня 1991 року по грудень 1992 року, то колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано вказано, що підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошових доходів населення за періоду з серпня 1991 року по грудень 1992 року немає.

Так, відповідно до положень ст. 5 Закону України № 1282 (в редакції станом на 03.07.1991 року) індексації підлягають грошові доходи в межах трикратного розміру мінімальної заробітної плати. Якщо доход перевищує розмір мінімальної заробітної плати, то його частина у межах подвійного розміру мінімальної заробітної плати індексується повністю, наступна частина доходу у межах мінімальної заробітної плати індексується у 50-процентному розмірі. Частина грошового доходу, що перевищує трикратний розмір мінімальної заробітної плати, індексації не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.07.1991 року мінімальна заробітна плата в України становила 185 крб. З 01.12.1991 року 400 крб. З 01.05.1992 року 900 крб. З 01.11.1992 року 2300 крб.

Згідно інформації щодо нарахованого грошового забезпечення позивача за січень 1991 року по березень 2005 року (№ 112 від 10.11.2020 року), у період з серпня по жовтень 1991 року дохід позивача становив 544 крб. за кожен місяць; у листопаді 1991 року дохід позивача складав 1061,50 крб.; у грудні 1991 року 812,41 крб.; у січні 1992 року 2747,93 крб.; у лютому 1992 року 1514,90 крб.; у березні 1992 року 1673,25 крб.; у квітні 1992 року 6714,25 крб.; у травні 1992 року 3968,75 крб.; у червні 1992 року 0 крб.; у липні 1992 року 13641,50 крб.; у серпні 1992 року 8338,75 крб.; у вересні 1992 року 10735,66 крб.; у жовтні 1992 року 9962,50 крб.; у листопаді 1992 року 10318,50 крб.; у грудні 1992 року 30589,15 крб.

Отже, у зазначений період дохід позивача з листопада 1991 року перевищував у трикратному розмірі мінімальну заробітну плату, встановлену на такий період. За період з серпня по жовтень 1991 року дохід позивача перевищував мінімальну заробітну плату у 2,94 рази.

При цьому, з інформації щодо нарахованого грошового забезпечення позивача за січень 1991 року по березень 2005 року (№ 112 від 10.11.2020 року) також вбачається, що у період з липня по листопад 1992 року позивачу було здійснено виплату індексації грошових доходів, а отже судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Стосовно індексації грошового забезпечення за період з 01.01.1997 року по 05.01.1998 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України № 1282 (в редакції на даний період) передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ст. 4 Закону України № 1282 (в редакції на даний період) обчислення індексу споживчих цін з наростаючим підсумком для індексації грошових доходів громадян починається з 1 січня 1997 року, і індексація провадиться, якщо індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків (величина порога індексації).

Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків.

Отже, у період з 01.01.1997 року по 05.01.1998 року індексація грошових доходів населення мала здійснюватись відповідачем відповідно до приписів ст. 5 Закону України № 1282, тобто у разі якщо індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків (величина порога індексації).

Так, згідно даних Укрстату (http://www.ukrstat.gov.ua) індекс споживчих цін з січня 1997 року по травень 1998 року становив: січень -102,2%, лютий -101,2%, березень -100,1%, квітень-100,8%, травень - 100,8%, червень - 100,1%, липень - 100,1%, серпень - 100,0%, вересень - 101,2%, жовтень - 100,9%, листопад -100,9%, грудень - 101,4%, (1997 рік); січень -101,3%, лютий -100,2%, березень -100,2%, квітень-101,3%, травень - 100,0% тобто не перевищував поріг 105%, а відтак судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог за вказаний період .

Разом з цим, у період з 06.01.1998 року по 06.05.1998 року індекс споживчих цін також не перевищував поріг 105%, та регулювався ЗУ № 1282, про що зазначено вище, отже не було і правових підстав для проведення такої індексації відповідно до норм закону, а тому доводи апелянта (позивача) в цій частині є безпідставними.

Щодо періоду з 07.05.1998 року до 01.07.2002 року, то колегія суддів зазначає наступне.

07.05.1998 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 663 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів громадян», якою регулювався порядок проведення індексації грошових доходів населення з дати його прийняття і до 17.07.2003 року (до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»).

Згідно з п. 2 Порядку № 663 індексації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація доходів позивача у період з 07.05.1998 року здійснювалась відповідно до приписів Порядку № 663.

Так, згідно п. 4 Порядку № 663, індексації підлягають грошові доходи громадян у межах трикратної величини вартості межі малозабезпеченості; частина доходу, що не перевищує вартісну величину межі малозабезпеченості, індексується повністю; дохід в частині, яка більше одного розміру вартісної величини межі малозабезпеченості, але не перевищує подвійну величину вартості межі малозабезпеченості, індексується в розмірі 80 відсотків; дохід в частині, яка більше подвійного розміру вартісної величини межі малозабезпеченості, розмірі 70 відсотків; частина грошового доходу, що перевищує трикратну величину вартості межі малозабезпеченості, індексації не підлягає.

Відповідно до п. 5 Порядку № 663 індекс споживчих цін обчислюється Держкомстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків. Для здійснення індексації грошових доходів громадян застосовується індекс споживчих цін, зменшений на величину порогу індексації. Аналогічні норми щодо відсотку індексу споживчих цін у спірний період містив ЗУ № 1282.

Відповідно до даних Укрстату, індекс споживчих цін в Україні для індексації грошових доходів за період з 1998 року по липень 2002 року перевищив граничний поріг у 105% лише в жовтні 1998 року та становив -106,2%.

За наведених положень законодавства та обставин справи слідує, що відповідач зобов`язаний був провести індексацію заробітної плати позивачу з наступного місяця (а саме з листопада 1998 року), який слідує за місяцем у якому відбулося перевищення граничного порогу індексу споживчих цін більш ніж 105 відсотків, за винятком випадків підвищення заробітної плати позивача у вказаний період, що помилково не встановлено судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги позивача за вищезазначений період підлягають задоволенню в частині нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за листопад 1998 року, оскільки тільки у вказаний період індекс споживчих цін перевищив поріг у 105%, а отже висновок суду першої інстанції, що індекс споживчих цін за період з 07.05.1998 року по 01.07.2002 року не перевищував показник у 104,6% є помилковим.

Щодо періоду з 01.07.2002 року по 11.03.2005 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі Закон № 1282-XII), в редакції від 06 січня 1998 року індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків.

Водночас, Законом N 3027-III ( 3027-14 ) від 07.02.2002року, який набрав чинності з 01.07.2002 року статтю 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» викладено у наступній редакції: індексація грошових доходів громадян провадиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян провадиться з наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Тобто з 01.07.2002 року встановлено новий поріг індексації у розмірі 101%, що помилково не враховано судом першої інстанції.

Також колегія суддів зазначає, що до 17.07.2003 року був чинний Порядок проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженим постановою КМУ від 07.05.1998 №663, а Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено новий Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Тобто у спірний період був визначений порядок проведення індексації.

Так, згідно даних Укрстату у період з 01.07.2002 року по 11.03.2005 року індекс споживчих цін в Україні для індексації грошових доходів перевищив граничний поріг у 101% лише в грудні 2002 року -101,4%, в січні 2003 року - 101,5%, лютий 2003 року -101,1%, березень 2003 року -101,1%,жовтень 2003 року-101,3%, листопад 2003 року -101,9%, грудень 2003 року -101,5%, січень 2004 року - 101,4%, вересень 2004 року -101,3%, жовтень 2004 року -102,2%,листопад 2004 року - 101,6%, грудень 2004 року -102,4%, січень 2005 року -101,7%, березень 2005 року -101,6%.

Отже з урахування вищевикладених норм права та перевищення порогу індексу споживчих цін у вказаний період, позовні вимоги позивача щодо виплати індексації підлягають задоволенню за період з січня 2003 року по квітень 2003 року, з листопада 2003 року по лютий 2004 року, з жовтня 2004 року по лютий 2005 року.

В інші періоди, грошове забезпечення позивача не підлягало індексації, оскільки індекс споживчих цін не перевищував поріг у 101%, що помилково не встановлено судом першої інстанції.

Щодо доводів апелянта (відповідача), про відсутність у позивача статусу військовослужбовця, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» не виключає позивача з переліку осіб яким передбачено виплату індексації військовослужбовців.

При цьому, згідно ст. 3 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, що одержуються ними в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії; соціальна допомога (сім`ям з дітьми, по безробіттю, тимчасовій непрацездатності тощо); стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника тощо. Частиною 2 ст. 3 вищезазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, крім передбачених частиною першою цієї статті, тобто встановлено об`єкти індексації.

Щодо доводів апелянта (відповідача), про вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності, то колегія суддів зазначає, що нормами КАС України передбачено право суду вийти за межі позовних вимог для ефективного захисту прав позивача, а отже суд апеляційної інстанції не вбачає порушення норм права судом першої інстанції в цій частині.

Стосовно пропуск шестимісячного строку звернення до суду, який встановлений ст. 122 КАС України та не поширення на позивача норм трудового законодавства, зокрема КЗпП, оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з установою, а проходив саме службу на умовах контракту, то колегія суддів зазначає, що індексація є складовою заробітної плати (грошового забезпечення), а тому, як зазначив Конституцій Суд України в своєму рішенні №9-рп/2013 від 15.10.2013 року, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем, а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 22.06.2018 року у справа №810/1092/17.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг в певній частині знайшли своє підтвердження та дали підстави для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач просить стягнути з відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги у розмір 1261,20 грн.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів приходить до висновку про стягнення з за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області (на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 630,60 грн.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за листопад 1998 року та за період з січня 2003 року по квітень 2003 року, з листопада 2003 року по лютий 2004 року, з жовтня 2004 року по лютий 2005 року.

Зобов`язати Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за листопад 1998 року та за період з січня 2003 року по квітень 2003 року, з листопада 2003 року по лютий 2004 року, з жовтня 2004 року по лютий 2005 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області (вул. 2 Екіпажна, 1, м. Миколаїв, 54003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 630,60 грн. (шістсот тридцять гривень 60 коп.)

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 листопада 2021 року.

Головуючий: О.В. Лук`янчук

Судді: А.І. Бітов

І.Г. Ступакова