Справа № 540/2744/20
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/2744/20

Головуючий І інстанції Василяка Д.К.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року (м.Херсон, дата складання повного тексту судового рішення - 23.11.2020р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
24.09.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, у якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення, оформлене листом від 10.09.2020р., про відмову в призначені йому грошової допомоги, передбаченої п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача призначити йому грошову допомогу, передбачену п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в серпні 2020р. звернувся до Новотроїцького відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком та виплати грошової допомоги, на яку останній має право на підставі п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак листом від 16.09.2020р. відповідач неправомірно та безпідставно відмовив у призначені грошової допомоги, посилаючись на те, що позивачем не надано достатніх документів на підтвердження трудового стажу.

Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020р. (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Херсонській області в призначенні та виплаті позивачу грошової допомоги за вислугу років відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу за вислугу років відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн., шляхом безспірного списання.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ГУ ПФУ в Херсонській області 23.12.2021р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2020р. та прийняти нове, про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

04.02.2021р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою відповідача, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2021р. вказану вище апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 26.07.1978р., трудовий стаж позивача - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) складає:

- з 02.09.1977р. по 14.10.1978р. (1 рік 1 місяць 13 днів) - на посаді «лаборанта» (з 02.09.1977р. до 16.02.1978р.), «інструктора з трудового навчання» у дитячому будинку-інтернаті №2 (з 16.02.1978р. по 14.10.1978р.);

- з 15.08.1986р. по 03.08.1988р. (1 рік 11 місяців 19 днів) - на посаді вчителя математики та фізики Василівської середньої школи;

- з 04.08.1988р. по 27.08.1990р. (2 роки 24 дні) - на посаді директора Калинівської восьмирічної школи;

- з 28.08.1990р. по 31.07.2020р. (29 років 11 місяців 4 дні) - на посаді вчителя фізики Василівської середньої школи.

25.08.2020р. позивач звернувся до Новотроїцького відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області із письмовою заявою про призначення йому пенсії у відповідності до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, листом від 10.09.2020р. №2100-0301-8/37478 ГУ ПФУ в Херсонській області відмовило заявнику у задоволенні його заяви та повідомило про відсутність підстав для зарахування періоду роботи позивача на посаді лаборанта та інструктора з трудового навчання у дитячому будинку-інтернаті №2 з 02.09.1977р. по 14.10.1978р. (1 рік 1 місяць 13 днів) до стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги у відповідності до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись із зазначеними діями та рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог та, відповідно, неправомірності спірної бездіяльності відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За приписом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.

Частиною 3 ст.4 цього Закону передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п.п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Судова колегія звертає увагу, що невиплата спірної грошової допомоги ОСОБА_1 зумовлена тим, що відповідачем не було зараховано до стажу роботи, який дає право на отримання цієї грошової допомоги, періоду роботи позивача на посаді «лаборанта» та «інструктора з трудового навчання» у дитячому будинку-інтернаті №2 з 02.09.1977р. по 14.10.1978р. (1 рік 1 місяць 13 днів).

Пунктом «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Умови ж обчислення страхового стажу, який дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, та механізм її виплати, врегульовані «Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1191).

Абзацом 2 п.2 вказаного Порядку передбачено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (затв. постановою КМУ від 04.11.1993р. №909).

За правилами п.5 Порядку, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-ІV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п.п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі ст.ст.27 і 28 Закону №1058-IV станом на день її призначення (п.6 Порядку №1191).

Відповідно до п.7 цього ж Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами ПФУ одноразово у розмірі 10 (десяти) місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного «спеціального страхового стажу» роботи на певних (визначених законодавством) посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019р. у справі №462/5636/16-а та від 19.03.2019р. у справі №466/5637/17.

Надаючи правову оцінку доводам ГУ ПФУ в Херсонській області стосовно відсутності у позивача такої обов`язкової умови, як наявність необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законом посадах, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст.48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», «трудова книжка» є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає і п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), згідно з яким, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається зі змісту норм п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за її відсутності або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання або архівними установами, що також визначено і Порядком №637.

Як вже було встановлено вище та підтверджується довідкою Комунального закладу Херсонської обласної ради «Олешківський дитячий будинок-інтернат» від 18.08.2020р. №478, в період з 16.02.1978р. по 14.10.1978р. позивач ОСОБА_1 працював на посаді «інструктора із трудового навчання» та мав навантаження з трудового навчання в 1978р. - 210 годин.

Зазначений період роботи також підтверджується і відповідними записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 26.07.1978р.

Так, як загально відомо, Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909 було затверджено «Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Розділом 1 «Освіта» Постанови КМУ №909 визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема:

- у дитячих будинках: директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної частини або роботи, вчителі, вихователі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, майстри виробничого навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи;

- у загальноосвітніх навчальних закладах: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

А згідно п.2 примітки до Постанови КМУ №909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

У той же час, за «Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» (затв. постановою КМУ від 14.06.2000р. №963), посада «інструктора з праці» у «позашкільних закладах» віднесена до педагогічних працівників.

Відповідно до ст.25 Закону Української РСР «Про освіту» від 23.05.1991р. №1060-ХІІ, єдина структура системи освіти включала: дошкільне виховання; загальну середню освіту; професійну освіту; вищу освіту; післядипломну підготовку (стажування, клінічна ординатура тощо); аспірантуру; докторантуру; підвищення кваліфікації, перепідготовку кадрів; позашкільне навчання і виховання; самоосвіту.

Дошкільне виховання здійснювалося у сім`ї, дошкільних дитячих закладах у взаємодії з сім`єю і мало на меті забезпечення фізичного, психічного здоров`я дітей, їх повноцінний розвиток, набуття життєвого досвіду, вироблення умінь, навичок, необхідних для навчання в школі.

Дошкільними виховними закладами були: дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки, сімейні, прогулянкові, дошкільні заклади компенсуючого (для дітей, які потребують корекції фізичного і психічного розвитку) та комбінованого типів з короткотривалим, денним, цілодобовим перебуванням дітей, а також дитячі садки інтернатного типу, дитячі будинки, школи-садки та інші (ст.ст.26,27 Закону УРСР №1060-ХІІ).

За приписами ст.30 названого вище Закону, для дітей, які не мали необхідних умов для виховання і навчання в сім`ї, створювалися загальноосвітні школи-інтернати. Для дітей-сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків, створювалися школи-інтернати, дитячі будинки, у тому числі сімейного типу, з повним державним утриманням. Для дітей, які потребували тривалого лікування, створювалися загальноосвітні санаторні школи-інтернати, дитячі будинки. Навчальні заняття з такими дітьми проводилися також у лікарнях, санаторіях або вдома. Для осіб, які мали вади у фізичному чи розумовому розвитку і не могли навчатися в масових навчально-виховних закладах, створювалися спеціальні загальноосвітні школи-інтернати, школи, дитячі будинки, інші навчально-виховні заклади.

За змістом ст.ст.42,43 Закону Української РСР №1060-ХІІ, позашкільне навчання і виховання було невід`ємною частиною системи освіти та спрямовувалося на розвиток здібностей і талантів дітей, учнівської та студентської молоді, задоволення їх інтересів, духовних запитів.

Позашкільна робота проводилася разом із навчально-виховними закладами, сім`єю, трудовими колективами, громадськими організаціями, творчими колективами, товариствами, фондами, а також громадянами і ґрунтувалася на принципі добровільності вибору типів закладів, видів діяльності за інтересами.

До позашкільних навчально-виховних закладів належали: палаци, будинки, станції, клуби й центри дитячої, юнацької творчості, дитячо-юнацькі спортивні школи, школи мистецтв, студії, бібліотеки, оздоровчі та інші заклади.

Таким чином, виходячи із системного аналізу наведених вище законодавчих та нормативно-правових актів, колегія суддів приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що посада «інструктора із трудового навчання» у дитячому будинку-інтернаті №2 (як складової освітньої системи) відноситься саме до «педагогічних» посад та дає право на відповідну пенсію за вислугу років.

Проте, як свідчать матеріали справи, пенсійний орган при розгляді заяви позивача, як працівника освіти із досить великим «педагогічним стажем» більш ніж 35 років, віддав перевагу найменш сприятливому для останнього тлумаченню законодавчих норм, у зв`язку із чим, дійшов помилкового і необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для зараховування спірного періоду роботи ОСОБА_1 на посаді «інструктора із трудового навчання» у дитячому будинку-інтернаті №2 до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Окрім того, слід зазначити про те, що згідно з абз.2 п.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується, зокрема, до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Тобто, зі змісту наведених положень вбачається, що до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, зараховується період проходження строкової військової служби за умови, якщо на момент призову на строкову військову службу особа:

1) навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі;

2) працювала за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії.

До того ж, аналогічний висновок з цього спірного питання викладений і у постанові Верховного Суду від 24.12.2019р. у справі №576/2217/15-а

Також, при цьому, колегія суддів одночасно зазначає й про те, що п.5 «Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти» (затв. постановою КМУ від 31.01.2001р. №78) чітко визначено, що до стажу педагогічної роботи зараховується й час перебування громадян України на військовій службі, час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (ч.ч.3 та 6 ст.179 КЗпП України).

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 та довідки Новотроїцького районного військового комісаріату Херсонської області від 18.05.2020р. №54, позивач на момент призову його на строкову військову службу працював на посаді «інструктора з трудового навчання» у дитячому будинку-інтернаті №2.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про наявність достатніх підстав для зарахування періоду (з 23.10.1978р. по 18.11.1980р.) проходження служби в лавах Збройних сил СРСР до педагогічного (спеціального) стажу позивача.

Враховуючи те, що стаж позивача за спеціальністю на посадах працівника освіти перевищував 35 років на момент виходу ОСОБА_1 на пенсію (з урахуванням періоду служби у радянській армії), то є законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області призначити та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16.11.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко