Справа № 320/8475/21
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року № 320/8475/21

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лапія С.М.,

за участі: секретаря судового засідання Кушнеревич А. В.,

представника позивача Лисенка Ю.М.,

представника відповідача Олійник Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "МХП" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, третя особа: ТОВ Катеринопільський елеватор, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне акціонерне товариство "МХП" з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 02.07.2021 № 6 та від 07.04.2021 № 24/34-00-07-06.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення рішення є протиправними, оскільки податковий орган дійшов помилкового висновку про те, що в межах здійснення господарських взаємовідносин між ПрАТ «МХП» та ТОВ «Катеринопільський елеватор» згідно договору поставки від 24.07.2019 № 16882-Г слід застосовувати вимоги податкового законодавства, які визначають правове регулювання надання поворотної фінансової допомоги, а не вимоги щодо поставки товарів.

У даному випадку вбачається, що контролюючим органом при здійсненні перевірки самостійно визначено (змінено) предмет договору та правове регулювання договірних відносин між ПрАТ «МХП» та ТОВ «Катеринопільський елеватор».

У той же час контролюючим органом не враховано, що надання поворотної фінансової допомоги не підпадає під визначення об`єкту оподаткування податком на додану вартість.

При цьому контролюючий орган залишив поза увагою той факт, що в межах виконання договору поставки від 24.07.2019 № 16882-Г у зв`язку з отриманням попередньої оплати ПрАТ «МХП» складені та зареєстровані в ЄРПН відповідні податкові накладні, які відображені Сторонами договору поставки № 16882-Г від 24.07.2019 року при декларуванні податку на додану вартість у відповідних податкових періодах.

Контролюючим органом також не враховано вимоги статті 192.1. Податкового кодексу України щодо встановлення обов`язку для платників податків при здійсненні повернення сум попередньої оплати коригування суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Тобто, необхідною умовою для здійснення відповідного коригування раніше відображених податкових зобов`язань/податкового кредиту з податку на додану вартість є саме відповідні розрахунки коригувань, які і були складені ПрАТ «МХП».

При цьому, висновком щодо протиправності складення спірних розрахунків коригувань до раніше складених та відображених у податковому обліку при декларуванні податку на додану вартість податкових накладних контролюючий орган фактично обмежує ПрАТ «МХП» та ТОВ «Катеринопільський елеватор» на виконання зобов`язань, визначених статтею 192.1 Податкового кодексу України, а саме щодо здійснення відповідного коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та покупця.

Позивач також зазначив, що податковий орган, вказуючи на допущення податкового правопорушення при виконанні договору поставки від 24.07.2019 № 16882-Г, фактично на власний розсуд оцінив предмет правовідносин між ПрАТ «МХП» та ТОВ «Катеринопільський елеватор» та надав оцінку господарським взаємовідносинам без урахування наданих первинних бухгалтерських документів, у тому числі зробив висновок, що спірні господарські взаємовідносини підпадають під визначення «поворотної фінансової допомоги».

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа надала суду пояснення на позовну заяву, в яких просила позов задовольнити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 відкрито провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство «МХП» є юридичною особою з 27.03.2006, перебуває на обліку у Південному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків як платник податків, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно статутної діяльності ПрАТ «МХП» провадить діяльність, зокрема:

01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур;

46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Відповідно до наказу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 12.02.2021 №12 контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «МХП» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки від 15.03.2021 № 61/34-00-07-06/25412361.

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено вимоги:

-ст. 185, ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п. 200.1, п.200.4 ст. 200, п.201.10 ст.201 ПК України, оскільки ним завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, на 178 411 490 грн;

-ст. 185, ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п. 200.1, п.200.4 ст. 200, п.201.10 ст.201 ПК України, оскільки ним завищено від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 203 283 339 грн.

На підставі акту перевірки від 15.03.2021 № 61/34-00-07-06/25412361, з урахуванням рішення про результати розгляду скарги від 25.06.2021 № 14384/6/99-00-06-01-02-06 податковим органом прийнято податкові повідомлення рішення:

від 02.07.2021 № 6, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 196 252 639 грн, у тому числі 178 411 490 грн - основний платіж та 17 841 149 грн - штрафні (фінансові) санкції.

від 07.04.2021 № 24/34-00-07-06, яким зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 203 283 339 грн.

Як слідує з акту перевірки, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень зстало те, що ПрАТ «МХП» при декларуванні взаємовідносин із ТОВ «Катеринопілький елеватор» за договором поставки від 27.07.2019 № 16882-Г порушено ст. 185, 192 ПК України, ПрАТ «МХП», шляхом заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 258 299 797 грн, так як ПрАТ «МХП» користувалось грошовими коштами, які були надані за договором поставки від 24.07.2019 №16882-Г, при цьому процентів та штрафних санкцій не сплачувало. Отже, надання грошових коштів підпадає під визначення поворотної фінансової допомоги. Таким чином, відносини ПрАТ «МХП» та ТОВ «Катеринопільський елеватор» за договором поставки від 24.07.2019 №16882-Г регулюються правилами щодо надання поворотної фінансової допомоги. Надання поворотної фінансової допомоги не підпадає під визначення об`єкту оподаткування відповідно до ст. 185 Податкового Кодексу України.

Також в акті перевірки зазначено, що ПрАТ «МХП» було завищено на 681 525, 00 грн показник у рядку 10.1 (колонка Б) декларації внаслідок врахування всупереч п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України при його визначенні нереальної операції з придбання у наступних контрагентів: ТОВ Адвансед Проджекс Енд Технолоджиз» (по опреаціях з влаштування внутрішніх інженерних мереж ЕТР та СКС приміщень об`єкту в м. Києві на суму ПДВ 151071,49 грн та ТОВ «Інтерекосклад» по операціях з відповідального зберігання майна на суму ПДВ 530 453,65 грн.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються Податковим кодексом України, ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України від 16.07.1999р. № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (зі змінами і доповненнями) (далі - Закон про бухгалтерський облік).

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський облік» визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов`язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Частинами 1, 2 ст. 9 даного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону «Про бухгалтерський облік» на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Порядок формування податкового кредиту з 01.01.2011 року визначений ст. 198 Податкового кодексу України .

Відповідно до п.п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Пунктом 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Податковим Кодексом термін.

Згідно п.201.7 ст.207 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст.201 ПК України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Водночас, суд зазначає, що нормами Податкового кодексу України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як слідує з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Катеринопільський елеватор» укладено Договір поставки від від 24.07.2019 № 16882-Г.

Відповідно до п. 1 цього Договору у встановлений цим Договором термін Постачальник бере на себе зобов`язання передати у власність Покупця сільськогосподарську продукцію, (кукурудзу) надалі - «Товар», а Покупець бере на себе зобов`язання прийняти і оплатити Товар. Загальна кількість Товару, яка підлягає постачанню за цим Договром, визначається як кількість фактично поставленого Товару згідно даних, вказаних у видаткових накладних або специфікаціях.

Покупець зобов`язується здійснювати платежі по Договору в розмірі 100% від вартості партії Товару не пізніше 7 календарних днів до дати поставки Товару, якщо інший термін оплати не вказано в Специфікації. (п. 4.3. Договору поставки).

На виконання умов договору поставки Сторонами погоджено та підписано Специфікації від 24.07.2019 та від 26.08.2019.

Відповідно до Специфікацій покупець зобов`язується здійснювати платежі у розмірі 100% передплати від вартості Товару, не пізніше 7 календарних днів з дати Специфікації.

Товар поставляється Постачальником протягом 14 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги від Покупця.

На виконання Договору від 24.07.2019 № 16882-Г ТОВ «Катеринопільський елеватор» перераховано на корить ПрАТ «МХП» грошові кошти в рахунок оплати за узгоджену партію Товару, а саме:

- 90 000 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 29.07.2019;

- 60 000 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 29.07.2019 ;

- 150 000 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 29.07.2019;

- 150 000 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 29.07.2019;

- 60 000 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 29.07.2019;

- 30 000 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 29.07.2019 року;

- 90000000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 31.07.2019;

- 150000000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 31.07.2019;

- 120000000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 27.08.2019;

- 24000000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 27.08.2019;

- 20000000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 27.08.2019;

- 68185539,80грн,що підтверджується платіжним дорученням № від 28.08.2019;

- 30000000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 26.08.2020;

- 70000000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 26.08.2020;

- 52180000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 26.08.2020;

- 100000000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 26.08.2020;

- 76907390,02грн,що підтверджується платіжним дорученням № від 26.08.2020;

-18525852,96 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 26.08.2020.

Позивачем з урахуванням ст. 187, 201 ПК України у зв`язку з надходженням коштів на розрахунковий рахунок складено та зареєстровано податкові накладні:

від 27.08.2019 № 2802623 на суму 90 000 000 грн, у тому числі ПДВ 15 000 000 грн;

від 29.07.2019 № 1613515 на суму 60 000 000 грн, у тому числі ПДВ 10 000 000 грн;

від 29.07.2019 № 9000207 на суму 150 000 000 грн, у тому числі ПДВ 25 000 000 грн;

від 29.07.2019 № 9000208 на суму 150 000 000 грн, у тому числі ПДВ 25 000 000 грн;

від 29.07.2019 № 9000209 на суму 60 000 000 грн, у тому числі ПДВ 10 000 000 грн;

від 29.07.2019 № 9000210 на суму 30 000 000 грн, у тому числі ПДВ 5 000 000 грн;

від 27.08.2019 № 4602434 на суму 120 000 000 грн, у тому числі ПДВ 20 000 000 грн;

від 27.08.2019 № 1614001 на суму 24 000 000 грн, у тому числі ПДВ 4 000 000 грн;

від 27.08.2019 № 9000109 на суму 120 000 000 грн, у тому числі ПДВ 20 000 000 грн;

від 28.08.2019 № 9000110 на суму 68 185 539,80 грн, у тому числі ПДВ 11 364 256,63 грн;

від 31.07.2019 № 9000212 на суму 150 000 000 грн, у тому числі ПДВ 25 000 000 грн;

від 31.07.2019 № 9000213 на суму 90 000 000 грн, у тому числі ПДВ 15 000 000 грн;

від 26.08.2020№ 1609062 на суму 347 613 242,98 грн, у тому числі ПДВ 57 935 540,50 грн.

Отже, ПрАТ «МХП» у липні та серпні 2019 року на виконання вимог ст. 187 та 201 Податкового кодексу України у зв`язку з отримання коштів в рахунок попередньої оплати правомірно виписані відповідні податкові накладні.

Відповідно до ст. 192.1. ПК України при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:

отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

192.1.1. Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Таким чином, необхідною умовою для здійснення відповідного коригування податкових зобов`язань/податкового кредиту з податку на додану вартість є зміна суми компенсації вартості товарів/послуг, зокрема, повернення постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг.

Судом встановлено, що 08.12.2020 року ПрАТ «МХП» (Постачальник) та ТОВ «Катеринопільський елеватор» (Покупець) уклали додаткову угоду, відповідно до якої Сторони за взаємною згодою дійшли згоди про припинення взаємовідносин щодо виконання Договору поставки від 24.07.2019 № 16882-Г.

У зв`язку з наявністю попередньої оплати, здійсненої у відповідності до Специфікацій від 24.07.2019, від 26.08.2019 та від 25.08.2020 ПрАТ «МХП» зобов`язався повернути раніше отримані суми. Сторони узгодили, що з моменту повернення передоплати вважати зобов`язання по даному договору виконаними.

На виконання укладеної угоди щодо припинення договору та виконання зобов`язань щодо повернення отриманої попередньої оплати ПрАТ «МХП» у грудні 2020 року здійснено повернення отриманої передоплати, що підтверджується платіжними дорученнями:

від 24.12.2020 № у сумі 200 000 000 грн;

від 24.12.2020 № у сумі 200 000 000 грн;

від 24.12.2020 № у сумі 200 000 000 грн;

від 24.12.2020 № у сумі 165 710 307,84 грн;

від 24.12.2020 № у сумі 200 000 000 грн;

від 24.12.2020 № у сумі 200 000 000 грн;

від 14.12.2020 № у сумі 5 780 000 грн;

від 14.12.2020 № у сумі 122 484 384,28 грн;

від 14.12.2020 № у сумі 100 000 000 грн;

від 14.12.2020 № у сумі 155 824 090,66 грн;

від 19.11.2020 № у сумі 100 000 000 грн;

від 19.11.2020 № у сумі 100 000 000 грн;

від 19.11.2020 № у сумі 100 000 000 грн;

від 19.11.2020 № у сумі 100 000 000 грн;

від 19.11.2020 № у сумі 100 000 000 грн.

У зв`язку з поверненням раніше оплачених сум попередньої оплати за кукурудзу на кормові потреби, з метою зменшення податкових зобов`язань Постачальника та податкового кредиту Покупця складено та зареєстровано в ЄРПН розрахунки коригувань до податкових накладних, а саме:

№ 9000033 від 24.12.2020 до ПН № 2802623 від 27.08.2019;

№ 8601264 від 14.12.2020 до ПН № 1613515 від 29.07.2019;

№ 8601265 від 14.12.2020 до ПН № 9000207 від 29.07.2019 ;

№ 8601263 від 14.12.2020 до ПН № 9000208 від 29.07.2019 ;

№ 9000026 від 24.12.2020 до ПН № 9000209 від 29.07.2019 ;

№ 8601266 від 14.12.2020 до ПН № 9000209 від 29.07.2019 ;

№ 9000037 від 24.12.2020 до ПН № 1609062 від 26.08.2020 ;

№ 9000036 від 24.12.2020 до ПН № 9000110 від 28.08.2019 ;

№ 900035 від 24.12.2020 до ПН № 9000109 від 27.08.2019 ;

№ 9000034 від 24.12.2020 до ПН № 4602434 від 27.08.2019 ;

№ 9000032 від 24.12.2020 до ПН № 1614001 від 27.08.2019 ;

№ 9000031 від 24.12.2020 до ПН № 9000213 від 31.07.2019 ;

№ 9000030 від 24.12.2020 до ПН № 9000212 від 31.07.2019 ;

№ 9000029 від 24.12.2020 до ПН № 9000211 від 29.07.2019 ;

№ 9000028 від 24.12.2020 до ПН № 9000210 від 29.07.2019 ;

№ 2405352 від 24.12.2020 до ПН № 8601736 від 24.12.2020 .

Отже, позивач діяв у спосіб, визначений нормами Податкового законодавства, зокрема, статті 192.1. Податкового кодексу України.

При цьому, податковим органом вказано, що позивачем безпідставно здійснено коригування раніше відображених податкових зобов`язань та зазначено, що в межах здійснення господарських взаємовідносин між ПрАТ «МХП» та ТОВ «Катеринопільський елеватор» при виконанні договору поставки від 24.07.2019 № 16882-Г слід застосовувати вимоги податкового законодавства, які визначають правове регулювання надання поворотної фінансової допомоги, а не вимоги щодо поставки товарів, обґрунтовуючи це тим, що у межах виконання вказаного договору поставки не було сплачено «процентів» та «штрафних санкцій».

Тобто, в даному випадку вбачається, що податковим органом при проведені перевірки самостійно визначено (змінено) предмет договору та правове регулювання договірних відносин між ПрАТ «МХП» та ТОВ «Катеринопільський елеватор».

У той же час податковим органом не враховано, що надання поворотної фінансової допомоги не підпадає під визначення об`єкту оподаткування податком на додану вартість.

Також податковим органом не враховано, що при виконанні умов договору поставки від 24.07.2019 № 16882-Г у зв`язку з отримання попередньої оплати ПрАТ «МХП» складено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні від 27.08.2019 № 2802623, від 29.07.2019 № 1613515, від 29.07.2019 № 9000207, від 29.07.2019 № 9000208, від 29.07.2019 № 9000209, від 29.07.2019 № 9000210, від 27.08.2019 № 4602434, від 27.08.2019 № 1614001, від 27.08.2019 № 9000109, від 28.08.2019 № 9000110, від 31.07.2019 № 9000212, від 31.07.2019 № 9000213, від 26.08.2020 № 1609062, які у свою чергу відображені сторонами договору при декларуванні податку на додану вартість у відповідних податкових періодах.

Суд звертає увагу, що вимоги статті 192.1. Податкового кодексу України встановлюють обов`язок для платників податків при здійсненні повернення сум попередньої оплати обов`язкове коригування суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Тобто, необхідною умовою для здійснення відповідного коригування раніше відображених податкових зобов`язань/податкового кредиту з податку на додану вартість є відповідні розрахунки коригувань, які і були складені ПрАТ «МХП».

Виходячи з викладеного, зазначаючи про протиправність складення спірних розрахунків коригувань до раніше складених та відображених у податковому обліку при декларуванні податку на додану вартість податкових накладних контролюючий орган фактично обмежує ПрАТ «МХП» та ТОВ «Катеринопільський елеватор» на виконання зобов`язань, визначених статтею 192.1 Податкового кодексу України, а саме щодо здійснення відповідного коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та покупця.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що податковим органом на власний розсуд оцінено предмет правовідносин між ПрАТ «МХП» та ТОВ «Катеринопільський елеватор» та надано оцінку господарським взаємовідносинам без урахування наданих первинних бухгалтерських документів, у тому числі зроблено висновок, що спірні господарські взаємовідносини підпадають під визначення «поворотної фінансової допомоги».

Верховний Суд у постанові від 21.05.2019 у справі № 826/11026/15 здійснив правового висновку, що в рамках здійснення податкового контролю податковий орган лише перевіряє реальність господарських операцій, наявність у платника належним чином оформлених первинних документів на підтвердження факту понесення витрат за цими операціями, однак без оцінювання доцільності таких господарських операцій, її ефективності, впливу змістового наповнення на результат діяльності платника.

Отже, контролюючий орган має право виключно перевіряти фактично складені документи та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку. Проте, контролюючий орган не має права на надання оцінки доцільності відображення таких документів та/або змісту таких господарських взаємовідносин.

Верховний Суд у постанові від 08.04.2021 № 826/11825/18 дійшов висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідком для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкових зобов`язань з ПДВ, і такий рух має бути підтверджений первинними документами.

Таким чином, з огляду на викладене слідує, що ПрАТ «МХП» діяло у спосіб, визначений статтями 187, 192 та 201 ПК України, відображення господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку, здійснених при виконанні договору від 24.07.2019 № 16882-Г, відповідають первинним бухгалтерським документам та правовій позиції Верховного Суду, зокрема, викладеній у постанові від 08.04.2021 у справі № 826/11825/18.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем проводилась документальна планова виїзна перевірку ТОВ «Катеринопільський елеватор» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2017 по 31.12.2020, за результатами якої складено акт перевірки від 23.07.2021 № 226/34-00-07-06/32580463.

У період перевірки увійшов період здійснення господарських взаємовідносин між ТОВ «Катеринопільський елеватор» та ПрАТ «МХП» щодо виконання договору поставки від 24.07.2019 №16882-Г.

За результатами проведеної перевірки відповідачем не встановлено порушень з боку ТОВ «Катеринопільський елеватор» щодо відображення у складі податкового кредиту сум податку на додану вартість, включених на підставі податкових накладних: від 27.08.2019 № 2802623, від 29.07.2019 № 1613515, від 29.07.2019 № 9000207, від 29.07.2019 № 9000208, від 29.07.2019 № 9000209, від 29.07.2019 № 9000210, від 27.08.2019 № 4602434, від 27.08.2019 № 1614001, від 27.08.2019 №9000109, від 28.08.2019 № 9000110, від 31.07.2019 № 9000212, від 31.07.2019 № 9000213, від 26.08.2020 № 1609062, складених ПрАТ «МХП», у зв`язку із отриманням попередньої оплати згідно платіжних доручень № від 29.07.2019, № від 29.07.2019, № від 29.07.2019, № від 29.07.2019, № 3 від 29.07.2019, № від 29.07.2019, № від 31.07.2019, № від 31.07.2019, № від 27.08.2019, № від 27.08.2019, № 2 від 27.08.2019, № від 28.08.2019, № від 26.08.2020, № від 26.08.2020, № від 26.08.2020, № від 26.08.2020, № від 26.08.2020, № від 26.08.2020.

Також не було встановлено порушень щодо відображення у податковому обліку розрахунків коригувань у грудні 2020 року за наслідками складення спірних розрахунків коригувань до податкових накладних.

Акт планової документальної перевірки ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 23.07.2021 № 226/34-00-07-06/32580463 не містить висновків, що господарські взаємовідносини в межах виконання договору поставки від 24.07.2019 №16882-Г регулюються правилами щодо надання поворотної фінансової допомоги.

Щодо нереальності господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «АДВАНСЕД ПРОДЖЕКТС ЕНД ТЕКНОЛОДЖИЗ» та ТОВ «ІНТЕРЕКОСКЛАД», суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Між ПрАТ «МХП» та ТОВ «АДВАНСЕД ПРОДЖЕКТС ЕНД ТЕКНОЛОДЖИЗ» укладено Договір підряду в капітальному будівництві від 22.10.2019 №22102019, Додаток №2 до договору підряду №22102019 від 22.10.2019, відповідно до яких сторонами узгоджено предмет договору, а саме монтаж Інженерних мереж (ETP, СКС), місце виконання робіт, строки та інші істотні умови.

Оформлення фактично наданих робіт оформлено актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2020.

Отримані роботи ПрАТ «МХП» відображено в бухгалтерському обліку Дт 15 «Капітальні інвестиції» Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на суму 1588690,76 грн.

Відображено податок на додану вартість Дт 64 «Податковий кредит» Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на суму 317738,15 грн.

Проведено сплату Дт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» Кт 311 «Поточні рахунки в національній валюті» на суму 1755357,43 грн.

Також судом встановлено, що між ПрАТ «МХП» та ТОВ «ІНТЕРЕКОСКЛАД» укладено Договір зберігання майна та надання послуг/виконання робіт №12/4 від 14.04.2020року та Специфікацію № 2 від « 14» квітня 2020 р до Договору № 12/4 від 14 квітня 2020 року, Специфікація № 2/1 від « 24» квітня 2020 р до Договору № 12/4 від 14 квітня 2020 року, Специфікація № 2/2 від « 5» червня 2020 р до Договору № 12/4 від 14 квітня 2020 року, Специфікація № 2/3 від « 17» серпня 2020 р до Договору № 12/4 від 14 квітня 2020 року

Надання послуг підтверджується актами надання послуг від 31.12.2020 № 67, №68, № 69, № 70, № 71, № 75, № 76.

У бухгалтерському обліку ПрАТ «МХП» взаємовідносини з ТОВ "ІНТЕРЕКОСКЛАД" відображені Дт 93 «Комерційні витрати» Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на суму 5830934,17 грн., Дт 64 «Податковий кредит» Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на суму 1166186,83 грн. Проведено сплату Дт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» Кт 311 «Поточні рахунки в національній валюті» на суму 3378181,44 грн. Відображено отримання послуг Дт 93 «Комерційні витрати» Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на суму 2528151,62 грн.Відображено податок на додану вартість Дт 64 «Податковий кредит» Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на суму 505630,32 грн.Проведено сплату Дт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» Кт 311 «Поточні рахунки в національній валюті» на суму 4976288,83 грн.

Правила формування податкових зобов`язань за перевірений період врегульовано положеннями Податкового кодексу України.

Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, передбачені ст. 200 ПК України.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2. ст. 200 Подактового кодексу України).

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200.1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. (п. 187.1 ст. 187 ПКУ).

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст.204 ЦК України, якою передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з п.п.4.1.4 п.4.1 ст. 4 ПК України принципом податкового права є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Зі змісту ст. 215 ЦК України слідує, що нікчемним правочином визнається лише той правочин, недійсність якого встановлена законом, зокрема, ст. 228 ЦК України визначено, що правочин, який порушує публічний порядок, тобто такий, який був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, є нікчемним, а відтак визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ч.3 ст. 228 ЦК України правочин, при здійсненні якого недодержуються вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, може бути визнаний недійсним судом.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснює, що нікчемні правочини, які порушують публічний порядок, є правочини, визначені ст. 228 ЦК України.

Відповідно до п.18 цієї Постанови, правочинами, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема є: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, Іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режими вилучення з обігу або обмеження в обігу об`єктів цивільного права, тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо.

Спрямованості мети правочину між позивачем та його контрагентом на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, а також наявність в діях осіб відповідного умислу контролюючим органом в ході перевірки не досліджувались та в акті перевірки не наводяться. Також Акт перевірки не доводить умислу платника, спрямованого на порушення публічного порядку, та не визначає, в чому таке порушення полягає.

При цьому наявність цивільно-правового договору не є безумовним свідченням правомірності вчиненої платником податку господарської операції у тому разі, якщо такий договір не визнаний недійсним у судовому порядку.

Беручи до уваги норми статті 204 ЦК України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, слід дійти однозначного висновку про відсутність у посадових осіб податкових органів як підстав, так і повноважень щодо визначення угод нікчемними під час проведення перевірок та прийняття відповідних рішень. Проте, це не виключає можливості їх звернення до суду з позовом про визнання правочину недійсним з підстав, наведених у статті 228 ЦК України, та застосування наведених у ній наслідків.

Як слідує із судової практики вирішення подібних спорів, обов`язковою умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб. Відповідні обставини повинні бути відображені в мотивувальній частині судового рішення про визнання недійсним правочину як такого, що вчинений юридичними особами із заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства метою. Зокрема, слід установити персоналії посадових осіб, у яких виник умисел на вчинення протиправного правочину, зміст їх умислу, обставини, за яких такий умисел виник, тощо.

Окрім того, ст. 234 ЦК України визначає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв`язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Суд звертає увагу, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Також норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту, а тому посилання відповідача в акті перевірки на те, що відповідно до баз даних податкового органу встановлено неподання контрагентами контролюючому органу податкової звітності при реєстрації податкових накладних в ЄРПН, або про відсутність у них матеріально-технічних умов для провадження господарської діяльності, або на відсутність у них ТМЦ, слід визнати неспроможними з огляду на те, що жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов`язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ними бухгалтерського та податкового обліку. Вказана інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону, а контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.04.2018 у справі №820/13380/13-а, від 17.04.2018 у справі № 808/1543/17, від 24.04.2018 у справі №813/8500/13.

Нормами чинного ПК України передбачений алгоритм дій працівників контролюючого органу при проведенні перевірок, в якому відсутні будь-які посилання щодо їх права визнавати нікчемними правочини між суб`єктом господарювання та його контрагентами в позасудовому порядку.

Відповідно до п.п.20.1.30 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Судом встановлено, що наразі відсутні будь-які судові справи, ініційовані відповідачем або іншим заінтересованим суб`єктом, а також відповідні судові рішення на користь контролюючого органу про визнання правочинів між платником та його контрагентами недійсними або застосування до них наслідків нікчемності.

Відповідачем в акті перевірки не визначено ознак нікчемності правочинів між позивачем та його контрагентами. Відповідачем не наведено доказів про те, що укладення угод, на підставі яких виникли спірні господарські зобов`язання, не відповідало дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних (господарських) прав і обов`язків, чи свідчили б про намір сторін ухилитися від оподаткування внаслідок виконання саме цих спірних господарських зобов`язань.

У справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен відповідати за наслідки невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 , та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки про порушення позивачем вимог закону, і не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 22 700, 00 грн згідно платіжного доручення від 09.07.2021 №.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у сумі 22 700, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 143, 139, 239, 242, 244, 245, 246, 250, 382 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 02.07.2021 № 6, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 196 252 639 грн 00 коп, у тому числі основний платіж - 178 411 490, 00 грн та штрафні (фінансові) санкції -17 841 149,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 07.04.2021 № 24/34-00-07-06, яким зменшено розмір від`ємного значення з податку додану вартість на суму 203 283 339, 00 грн.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "МХП" судовий збір у розмірі 22 700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.