Справа № 160/19101/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 листопада 2021 року Справа № 160/19101/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 26 червня 2020 року листом №0400-0305-8/47505 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , видана 26 квітня 2017 року органом 1201, РНОКПП: НОМЕР_2 );

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) зарахувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , видана 26 квітня 2017 року органом 1201, РНОКПП: НОМЕР_2 ), до пільгового страхового (трудового) стажу періоди з 21 листопада 1988 року по 25 січня 1995 року, з 08 серпня 1995 року по 06 грудня 1995 року, з 14 грудня 2007 року по 26 червня 2008 року, з 08 липня 2008 року по 28 червня 2009 року, з 21 липня 2009 року по 22 червня 2010 року, з 11 серпня 2010 року по 10 листопада 2010року, з 20 листопада 2010 року по 28 червня 2011 року, з 29 липня 2011 року по 10 червня 2012 року, з 01 серпня 2012 року по 26 червня 2013 року, з 01 серпня 2013 року по 04 квітня 2014 року, з 05 квітня 2014 року по 15 червня 2014 року, з 30 липня 2014 року по 19 травня 2015 року, з 04 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року, з 10 листопада 2015 року по 31 липня 2016 року, з 01 серпня 2016 року по 26 жовтня 2016 року, з 02 жовтня 2019 року по 15 жовтня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) зарахувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , видана 26 квітня 2017 року органом 1201, РНОКПП: НОМЕР_2 ), до страхового (трудового) стажу періоди з 01 січня 2000 року по 30 вересня 2003 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) призначити пенсію за віком з 10 червня 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , видана 26 квітня 2017 року органом 1201, РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021 року зазначена вище справа розподілена головуючому судді Туровій О.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою - відмовлено, позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: належним чином завірених копій документів (копія листа ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.06.2021 року від 16.06.2021 року №19717-15701/Ч-01/8-0400/21), долучених до позовної заяви, для суду та для відповідача; заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин.

12.11.2021 року до суду від позивача надійшли належним чином завірені копії документів та заява про поновлення процесуального строку звернення до суду.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду від 12.11.2021р. зазначено аналогічні викладеним у первинно поданій разом із позовом заяві про поновлення строку звернення до суду причини, а саме вказано, що 10 червня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області із заявою та усіма необхідними документами для призначення пенсії, проте, листом від 26 червня 2020 року №0400-0305-8/47505 відповідач відмовив у зарахуванні до страхового (трудового) стажу позивача спірних періодів його роботи та, відповідно, у призначені пенсії. У зв`язку із цим позивач звернувся до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з позовом про встановлення юридичного факту, рішенням якого від 24 листопада 2020 року у справі №172/1018/20 було встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності позивачеві довідки №17 від 28 січня 2020 року. Також, позивачем був здійснений переклад кутового штампу, печатки з іноземної мови довідок від 08 листопада 2019 року №107, 108, 109. Після цього, усі ці матеріали було надано відповідачу до пенсійної справи, а 31 травня 2021 року позивач через представника звернувся до відповідача із питанням щодо призначення пенсії на пільгових умовах. Листом від 16 червня 2021 року №19717-154701/4-01/8-0400/21 позивача повідомлено, що відповідь про відмову в призначенні пенсії направлено листом від 26 червня 2020 року №0400-0305-8/47505 та надано роз`яснення щодо повторного звернення із заявою для призначення пенсії. Тож, позивач вважає, що, за наведених обставин, ним було пропущений шестимісячний строк звернення до суду з поважних причин. Також в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач посилався на постанову Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17, в якій Судом зазначено, що на підставі аналізу положення ч.1 ст.122 КАС України у системному зв`язку із положенням ч.2 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування можна дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком та незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом. Такий висновок ґрунтується на тому, що право особи на отримання пенсії є безумовним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань у соціальній сфері. Тобто уразі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений ч.2 ст.122 КАС України, не застосовується, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування, Законом України Про пенсійне забезпечення, Конституцією України право пенсіонера на соціальне забезпечення у старості та виплату сум пенсії за минулий час. Таким чином, позивач вважає, що пропущений ним строк підлягає поновленню. Крім цього, позивач у заяві посилається на рішення ЄСПЛ у справі Іліан проти Туреччини та позицію ЄСПЛ у багатьох справах, згідно з якою основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до п.8 ст.171 КАС України питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою - шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Дослідивши надані позивачем документи на усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 23.10.2021 року, суд повторно наголошує, що відповідно до ч.1, абз.1 ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, ч.6 ст.161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Фогарді проти Сполученого Королівства» право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням; вони дозволені тому, що право доступу до суду, в силу своєї природи, потребує регулювання з боку держави.

Законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

Крім того, слід зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (Постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

Щодо наведених позивачем доводів в обґрунтування поважності причин пропуску ним строку звернення до суду, суд зазначає, що, по-перше, як було вказано вище, у заяві про поновлення строку звернення до суду від 12.11.2021р., поданій на виконання вимог ухвали суду від 23.10.2021р., позивачем вказано ті самі причини та обставини, що і в первинній заяві про поновлення строку звернення до суду, яка була подана разом із позовом, та які були визнані судом не поважними, оскільки такі обставини не можуть свідчити про існування об`єктивних, поважних та непереборних причин, що зумовили несвоєчасне звернення до суду, позаяк звернення ОСОБА_1 до іншого суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту належності позивачеві довідки №17 від 28 січня 2020 року, а також здійснення позивачем перекладу кутового штампу, печатки з іноземної мови довідок від 08 листопада 2019 року №107, 108, 109, для надання всіх цих документів до пенсійного органу, є діями позивача, фактично вчиненими на виконання зауважень відповідача, викладених у листі від 26 червня 2020 року №0400-0305-8/47505, яким відповідач відмовив позивачеві у призначені пенсії та у зарахуванні до страхового (трудового) стажу позивача спірних періодів його роботи, зокрема, з підстав наявності невідповідностей у довідках, при цьому, вчинення позивачем таких дій жодним чином не перешкоджало йому своєчасно звернутися до суду з позовом про оскарження відмови відповідача у призначенні пенсії, оформленої вищевказаним листом від 26 червня 2020 року №0400-0305-8/47505, у разі незгоди з ним.

Отже, позивачем не наведено жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду, а матеріали позовної заяви не містять доказів неможливості звернення позивача із цими позовними вимогами до суду у строк, передбачений Кодексом адміністративного судочинства України.

Посилання позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду на постанову Верховного Суду від 24 квітня 2018 у справі №646/6250/17 в обґрунтування позиції щодо незастосування шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом судом до уваги не приймаються, оскільки у справі №646/6250/17 викладені висновки щодо застосування норм права у справі щодо поновлення виплати власне пенсії, тоді як позовні вимоги у даній справі стосуються призначення такої пенсії.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а зазначено, що норми статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ, статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" №1058-ІV і статей 51, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Отже, з урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою.

При цьому, суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Водночас, вжиття конструкції "повинен був дізнатись" в розумінні положень частин 2 та 3 статті 122 КАС України означає неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021р. у справі № 800/30/17).

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19 зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд звертає увагу, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020р. у справі №816/197/18, від 20.10.2020р. у справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021р. у справі №822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах.

У постанові від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19 суд Касаційної інстанції дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку тощо.

Крім того, Судова палата звернула увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Разом з цим, ч.1 ст.121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, з урахуванням положень ст. ст. 122, 123 КАС України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

За таких обставин, суд вважає, що підстави, зазначені позивачем у повторній заяві щодо поновлення процесуального строку звернення до суду із даним позовом, не є поважними та дублюють вказані у первинній заяві про поновлення строку звернення до суду причини, які вже були визнані неповажними ухвалою суду від 23.10.2021р., тому заява позивача про поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду від 12.11.2021р. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

В силу частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається позивачеві та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, слід повернути позивачеві.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.4 ст.169, ст.248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України. Зважаючи на затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21, апеляційні скарги в електронній формі подаються безпосередньо до апеляційного суду.

Суддя: О.М. Турова