Справа № 640/23979/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.

Кузьменка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вент-Заводи" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вент-Заводи» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.08.2019 року №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «Фаворит-СВ» підтверджені належними первинними документами, які обґрунтовують формування показників податкової звітності та відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства. Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем не на підставі, та не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, є необґрунтованими, прийняті без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття та є наслідком їх неправомірності і підставою для скасування.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав на те, що операції по взаємовідносинах між позивачем та його контрагентом не мали реального характеру, контролюючим органом під час проведення перевірки встановлені обставини, які свідчать про фактичну неможливість виконання сторонами зобов`язань за договором. Відповідач посилаючись на те, що висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, вважає, що податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.08.2019 року №, №, №.

Не погоджуючись з даним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у письмовому провадженні на 01.09.2021 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021 року призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги згідно норм ст. 309 КАС України, та призначити справу до розгляду на 17.11.2021 року.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, основним видом діяльності ТОВ "Вент-Заводи" є 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; крім того, позивач має право здійснювати діяльність у сфері: будівництва турбопроводів (код КВЕД 42.21), будівництва житлових і нежитлових будівель (код КВЕД 41.20), організації будівництва будівель (код КВЕД 41.10), діяльність у сфері архітектури (код КВЕД 71.11), електромонтажних робіт (код КВЕД 42.22) та будівництва споруд електропостачання та телекомінікацій (код КВЕД 42.22).

На підставі наказу про проведення перевірки від 19.07.2019 року №10411 та направлення від 26.07.2019 року №536/26-15-14-07-03-18, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України відповідачем проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «Вент-Заводи» (код 39824971) з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з TOB «Фаворит-СВ» (код 38275537) за листопад та грудень 2016 року показників декларацій з податку на додану вартість та за 2016 рік показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємства, за результатами якої складено акт від 08.08.2019 року №169/26-15-14-07-03-10/39824971.

Проведеною перевіркою встановлення порушення:

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 34 698,00 грн., в тому числі за 2016 рік на суму 34 698,00 грн.;

- пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що сплачується до державного бюджету на загальну суму 28 979,00 грн., у тому числі по періодам: листопад 2016 року - 28 979,00 грн. та завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на загальну суму 9 429,00 грн., у тому числі по періодам: листопад 2016 року - 1 643,00 грн.; грудень 2016 року - 7 786,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки, 30.08.2019 року Головним управлінням ДПС у м.Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 43 373,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 34 698,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 8 675,00 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 36 224,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 28 979,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 7 245,00 грн.;

- №3, яким зменшено розмір від`ємного значення суми по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 1 643,00 грн. за листопад 2016 року та у сумі 7 786,00 грн. за грудень 2016 року.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням Державної податкової службиУкраїни від 06.11.2019 року №8522/6/99-00-08-05-01 залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 30.08.2019 року №, №, №, а скаргу позивача - без задоволення.

Позивачем в підтвердження реальності здійснення господарської діяльності по взаємовідносинах із TOB «Фаворит-СВ» долучено до матеріалів справи копії договорів №09/01 від 01.09.2016 року, №1608/2 від 14.11.2016 року, №29/1 від 29.11.2016 року, №121/1 від 01.12.2016 року та №172 від 10.12.2016 року.

Відповідно до договору про надання послуг №09/01 від 01.09.2016 року, укладеного між позивачем (замовник) та TOB «Фаворит-СВ» (виконавець), останній зобов`язується надати послуги з балансування робочих колес вентиляційного обладнання, призначеного для продажу на території/місцях, вказаних Замовником.

На підтвердження виконання умов договору ТОВ "Вент-Заводи" надано розрахунок вартості послуг, оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 «Товари на складі» за вересень 2016 року - листопад 2016 року, рахунки на оплату по замовленню №29/12 від 29.11.2016 року, №30/11 від 30.11.2016 року, платіжні доручення №1014 від 30.11.2016 року на суму 78 000,00 грн., №1069 від 08.12.2016 року на суму 42 000,00 грн., акт надання послуг №44 від 29.11.2016 року, №46 від 30.11.2016 року, податкові накладні №331 від 29.11.2016 року, №350 від 30.11.2016 року.

Згідно до договору про надання послуг №1608/2 від 14.11.2016 року, укладеного між позивачем (замовник) та TOB «Фаворит-СВ» (виконавець), за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання за усним завданням замовника виконати комплекс послуг проектних робіт та надати послуги з розробки проектної документації.

В підтвердження реальності здійснення господарської діяльності по вищезазначених взаємовідносинах з TOB «Фаворит-СВ», позивачем долучено до матеріалів справи рахунки на оплату по замовленню №1611 від 14.11.2016 року, №1608/2 від 07.12.2016 року, №122 від 12.12.2016 року, №135 від 14.12.2016 року, №147 від 14.12.2016 року, №153 від 15.12.2016 року, платіжні доручення №1196 від 10.01.2017 року, №1064 від 08.12.2016 року, №1115 від 19.12.2016 року, №1116 від 19.12.2016 року, №1114 від 19.12.2016 року, №1113 від 19.12.2016 року, акт надання послуг №1 від 16.11.2016 року, податкову накладну №131 від 16.11.2016 року.

Відповідно договору №29/1 від 29.11.2016 року, укладеного TOB «Фаворит-СВ» (продавець) та позивачем (покупець), продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити запасні частини.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано рахунки на оплату по замовленню №29/1 від 29.11.2016 року, №1508/1 від 02.12.2016 року, видаткові накладні №45 від 29.11.2016 року, №13 від 02.12.2016 року, податкові накладні №330 від 29.11.2016 року, №25 від 02.12.2016 року, платіжні доручення №1013 від 30.11.2016 року, №1063 від 08.12.2016 року.

Відповідно до договору надання послуг №121/1 від 01.12.2016 року, укладеного між позивачем (замовник) та TOB «Фаворит-СВ» (виконавець), замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати комплекс послуг, а саме - комплексне супроводження об`єкту по питанням пожежної безпеки.

В підтвердження реальності здійснення господарської діяльності по вищезазначених взаємовідносинах з TOB «Фаворит-СВ», позивачем долучено до матеріалів справи рахунок на оплату по замовленню №121/1 від 01.12.2016 року, платіжне доручення №1032 від 10.12.2016 року, акт надання послуг №12 від 04.12.2016 року, податкову накладну №1 від 01.12.2016 року.

Відповідно до договору надання послуг №172 від 10.12.2016 року, укладеного між позивачем (замовник) та TOB «Фаворит-СВ» (виконавець), замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати комплекс послуг, а саме - ремонт гідростатики (гідронасос+гідромотор) та монтаж гідростатики (гідромотор+гідронасос), згідно наданого Замовником технічного завдання.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано розрахунок на оплату по замовленню №172 від 10.12.2016 року, платіжне доручення №1184 від 04.01.2017 року, акт надання послуг №17 від 12.12.2016 року, податкову накладну №143 від 12.12.2016 року, виписки по особовому рахунку.

Колегія суддів зазначає, що необхідність укладання спірних договорів з TOB «Фаворит-СВ» зумовлена зобов`язанням перед третіми особами, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії договорів №1347/1 від 03.11.2016 року, №251116/1488 від 25.11.2016 року з додатками до них та видатковими накладними.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.27, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в статті 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, згідно з пунктом 138.1 статті 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Нормою підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України передбачено, що витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Зокрема, згідно з підпунктами 138.8, 138.4 статті 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат (вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат); прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до абзацу 1 пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Із наведеного нормативного регулювання випливає, що витрати позивача, понесені у зв`язку із придбанням товарів чи послуг, належать до категорії витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, робіт, послуг і зменшують оподатковуваний дохід платника, якщо вони понесені у процесі реальної господарської діяльності, яка документально підтверджується (дані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, що наведена в його постанові від 14.03.2017 року №21-1513а16 (справа №826/20366/13-а).

Відповідно до норм підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункті 201.1 статті 201 ПК України.

Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За приписами норм пункту 44.1 і пункту 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон №996-XIV поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до ст.1 Закону №996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 ст.3 Закону №996-XIV визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ст.9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі - Положення №88), первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 Положення №88, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Колегія суддів зазначає, що позивачем надано до суду документи первинного обліку, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін і не суперечать законодавчим та нормативним актам, а отже доведено факт реального виконання умов договорів, що надає йому право на формування податкового кредиту та валових витрат по господарських операціях з зазначеними вище контрагентами.

При цьому, співставлення вказаних вище первинних, податкових та платіжних документів по спірним господарським операціям із документами, які підтверджують реальність таких господарських операцій, вказує, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

В той же час, відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано жодних доказів на підтвердження викладених у акті перевірки обставин щодо не підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та TOB «Фаворит - СВ».

Також, колегія суддів враховує позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №814/788/14, від 30.11.2018 року у справі №820/4698/17, від 14.02.2018 року у справі № 804/15887/14, згідно з якою інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації.

Слід також наголосити, що платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Зворотне призвело б до неправомірного покладення на платника тягаря відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічна правова позиція висловлена 10.11.2020 року Верховним Судом в рамках справи №440/3779/18.

У будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку. Це в свою чергу у межах спірних відносин позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.

Крім того, не беруться колегією суддів до уваги посилання відповідача на протокол допиту свідка від 17.01.2018 року у кримінальному провадженні за №0000020, оскільки відповідно до положень частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.11.2018 року по справі №822/551/18.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих документів, а також придбання товарів/послуг з метою провадження господарської діяльності, колегія суддів приходить до висновку про те, що висновки акта перевірки є помилковими, а податкові повідомлення-рішення від 30.08.2019 року №, №, № протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко