Справа № 640/25102/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Кузьмінської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Громадської організації «Об`єднання «Самопоміч Дарницького району м.Києва» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у справі за позовом Громадської організації «Об`єднання «Самопоміч Дарницького району м.Києва» до заступника Міністра інфраструктури України Мустафа-Масі Наєма, народного депутата 9-го скликання Радіної Анастасії Олегівни про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В :

Громадська організація «Об`єднання «Самопоміч Дарницького району м.Києва» звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до заступника Міністра інфраструктури України Мустафа-Масі Наєма, народного депутата 9-го скликання Радіної Анастасії Олегівни, в якому просила:

- визнати протиправними дії заступника Міністра інфраструктури України Мустафи-Масі Наєм з приводу втручання у зовнішню політику України шляхом підписання та опублікування заяви з критикою рішення ОСОБА_1 скасувати санкції проти газопроводу «Північний потік-2» та її генерального директора Матіаса Варніга;

- визнати протиправним дії заступника народного депутата України Радіної Анастасії Олегівни з приводу втручання у зовнішні політику України шляхом підписання та опублікування заяви з критикою рішення ОСОБА_1 скасувати санкції проти газопроводу «Північний потік-2» та її генерального директора Матіаса Варніга.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу на розгляд суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, не відкривши провадження у даній справі, позбавив позивача на судовий захист порушених прав, з огляду на те, що юрисдикція судів поширюється на будь-які правовідносини, які виникають в нашій державі.

У відзиві на апеляційну скаргу народним депутатом 9-го скликання Радіною А.О. зазначено про те, що судом першої інстанції вірно зазначено про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі, так як відповідач не викононував владних управлінських функцій.

На думку відповідача, позивач не вказав жодного права, свободи чи інтересу, яке могло б бути порушеним та не вказав жодного впливу на його права чи інтереси зв`язку з підписанням та опублікуванням заяви з критикою рішення ОСОБА_1 скасувати санкції проти газопроводу «Північний потік-2».

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір в частині позовних вимог до заступника Міністра інфраструктури України Мустафа-Масі Наєм не стосується захисту його прав у сфері публічно-правових відносин, відтак компетенція адміністративних судів, установлена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, на спір у цій частині не поширюється.

Крім того, оскільки спір в частині, що стосується народного депутата 9-го скликання Радіної Анастасії Олегівни , як за суб`єктним складом, так і предметом спору має приватноправовий характер та не стосується захисту прав у сфері публічно-правових відносин, тому в цій частині слід також відмовити у відкритті.

Колегія суддів погоджується в повній мірі з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У свою чергу, згідно пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У відповідності до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, визначальними ознаками приватно-правових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду даної справи є позовні вимоги про:

- визнання протиправними дій заступника Міністра інфраструктури України Мустафи-Масі Наєм з приводу втручання у зовнішню політику України шляхом підписання та опублікування заяви з критикою рішення ОСОБА_1 скасувати санкції проти газопроводу «Північний потік-2» та її генерального директора Матіаса Варніга;

- визнання протиправними дій заступника народного депутата України Радіної Анастасії Олегівни з приводу втручання у зовнішні політику України шляхом підписання та опублікування заяви з критикою рішення ОСОБА_1 скасувати санкції проти газопроводу «Північний потік-2» та її генерального директора Матіаса Варніга.

При цьому, змісту позовної заяви вбачається, що фактично позивач не погоджується з діями заступника Міністра інфраструктури України Мустафи-Масі Наєм щодо втручання у зовнішню політику України шляхом висловлення ним своєї власної думки з приводу рішення ОСОБА_1 про скасування санкції проти газопроводу «Північний потік -2» та її генерального директора Матіаса Варніга, що не відноситься до його дій, як суб`єкта владних повноважень.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, по відношенню до позивача заступником Міністра інфраструктури України Мустафи-Масі Наємом не здійснюються владні управлінські функції, що є обов`язковою умовою віднесення справи до адміністративної юрисдикції.

У даному випадку, що заступник Міністра інфраструктури України Мустафа-Масі Наєм, як і будь-яка інша особа користується правом на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідно до статті 34 Конституції України.

Слід зауважити, що у разі якщо допущені у заяві твердження чи висловлювання позивач вважає недостовірною інформацією, яка завдає шкоди правам та інтересам позивача, його честі і гідності, позивач може звернутися з відповідним позовом про спростування недостовірної інформації тощо до Мустафа-Масі Наєма, як до фізичної особи.

Відповідно, у цій справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» щодо вказаних вимог позивача слід тлумачити як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, а тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.

Щодо позовних вимог заявлених до народного депутата 9-го скликання Радіної Анастасії Олегівни , слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат України (далі - народний депутат) є обраний відповідно до Закону України «Про вибори народних депутатів України» представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.

Відтак, народні депутати України не наділені владними управлінськими функціями, тому спір в частині, що стосується народного депутата 9-го скликання Радіної Анастасії Олегівни , як за суб`єктним складом, так і предметом спору має приватноправовий характер та не стосується захисту прав у сфері публічно-правових відносин.

У відповідності до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Слід зазначити, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), позаяк визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Оскільки спірні правовідносини не пов`язані з оскарженням рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання ним владно-управлінських функцій, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, п.1 частини першої ст.170 КАС України визначений обов`язок судді відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав відмови у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Громадської організації «Об`єднання «Самопоміч Дарницького району м.Києва» - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук