Справа № 300/3651/21
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2021 р. справа № 300/3651/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень від №139 від 22.01.2021 та №488 від 11.03.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2021 ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах в інтересах якого діє адвокат Шевченко Наталія Павлівна, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень від №139 від 22.01.2021 та №488 від 11.03.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 17.10.2020, з урахуванням до його страхового стажу періодів підприємницької діяльності: з 14.01.1998 по 31.08.2000, з 01.01.2003 по 31.10.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 28.01.2007, з 01.02.2007 по 25.02.2007, з 01.03.2007 по 28.03.2007, з 01.04.2007 по 27.04.2007, з 01.05.2007 по 28.05.2007, з 01.06.2007 по 27.06.2007, з 01.07.2007 по 28.07.2007, з 04.08.2007 по 31.12.2007.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначила, що на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач досяг віку 60 років та мав загальний страховий стаж більше 27 років. Вказала, що позивачем на виконання вимог пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановами Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (надалі по тексту також - Порядок №22-1) до заяви про призначення пенсії ним було додано в тому числі і свідоцтво про реєстрацію ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем від 14.01.1998, свідоцтво про сплату єдиного податку за 2004, 2005, 2006, 2007 роки, лист Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 18.09.2020 №32/09-19-04-11-23. Однак, відповідачем безпідставно не враховано до його страхового стажу періоди підприємницької діяльності: з 14.01.1998 по 31.08.2000, з 01.01.2003 по 31.10.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 28.01.2007, з 01.02.2007 по 25.02.2007, з 01.03.2007 по 28.03.2007, з 01.04.2007 по 27.04.2007, з 01.05.2007 по 28.05.2007, з 01.06.2007 по 27.06.2007, з 01.07.2007 по 28.07.2007, з 04.08.2007 по 31.12.2007. У зв`язку з наведеним, просила позов задовольнити у повному обсязі.

26.07.2021 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

19.08.2021 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погодився, із посиланням на відповідні норми права та твердження (а.с.46-57).

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

15.01.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся у сервісний центр із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування".

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішенням від 22.01.2021 за №139 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування".

Підставою слугувало те, що згідно з наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 19 років 10 місяців, при необхідних 27 роках, що є недостатнім для призначення йому пенсії у віці 60 років (а.с.28).

04.03.2021 позивач повторно звернувся у сервісний центр із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування". До заяви ним, окрім раніше поданих доказів, долучено формуляри PL- UA 5 та PL-UA 6 про підтвердження страхового стажу, здобутого на території Республіки Польща.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 його стаж роботи на території Республіки Польща, однак рішенням від 11.03.2021 за №488 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування".

Підставою слугувало те, що згідно з наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 22 роки 1 місяць, при необхідних 27 роках, що є недостатнім для призначення йому пенсії у віці 60 років (а.с.30).

Позивач зазначає, що згідно розрахунку стажу (пенсійна справа:73 ОСОБА_2 наданого відповідачем, органом пенсійного фонду безпідставно не враховано до його страхового стажу періоди підприємницької діяльності з 14.01.1998 по 31.08.2000, з 01.01.2003 по 31.10.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 28.01.2007, з 01.02.2007 по 25.02.2007, з 01.03.2007 по 28.03.2007, з 01.04.2007 по 27.04.2007, з 01.05.2007 по 28.05.2007, з 01.06.2007 по 27.06.2007, з 01.07.2007 по 28.07.2007, з 04.08.2007 по 31.12.2007, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем від 14.01.1998; свідоцтвом про сплату єдиного податку за 2004, 2005, 2006, 2007 роки; про перебування ФОП ОСОБА_1 у період з 14.01.1998 по 22.12.2010 в на обліку у Калуській оДПІ та сплату ним у період 2000-2003 років єдиного податку; листом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 01.04.2021 №1063/АП/09-19-13-04-20 про відсутність по ОСОБА_1 податкового боргу, недоїмки зі сплати єдиного внеску чи іншої заборгованості із платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Наведене і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 даного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

З наведеного слідує, що право на призначення пенсії відповідно до статті 26 цього Закону мають особи, які досягли віку 60 років та наявність страхового стажу 27 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Необхідно відмітити, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, яке діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058).

Так, частинами 1, 2 статті 21 Закону №1058 передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду зокрема для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом (пункту 1 частини 2 статті 22 Закону №1058).

Постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (надалі по тексту також - Положення №794), згідно пункту 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення №794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (надалі по тексту також - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України "Про інформацію" має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови.

Згідно пункту 7 Положення №794, уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

За змістом частини 4 статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України №1788-XII.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (надалі по тексту також - Порядок №637).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017 доповнено розділ XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV пунктом 3-1 такого змісту:

"До страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску)".

Згідно пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 1 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 1 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 1 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

При цьому, суд звертає увагу, що, за змістом пункту 6 Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" від 03.07.1998 за №727/98 (надалі по тексту також - Указ №727/98) суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 2 Указу №727/98 суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

- до місцевого бюджету - 43 відсотки;

- до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

- на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Положення Указу №727/98 в редакції до 28.06.1999 передбачали сплату єдиного податку до Пенсійного фонду України в розмірі 40 відсотків.

З наведеного слідує, що підставою для зарахування до трудового і страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року є довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Тоді як, умовою зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності до трудового і страхового стажу з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно є перебування такого суб`єкта господарювання на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується саме спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків незалежно від сплаченого розміру.

З цього приводу суд встановив наступне.

14.01.1998 ОСОБА_1 зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області як фізична особа-підприємець, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №619237 (а.с.19).

07.07.2011 державний реєстратор до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вніс запис за №2005847 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Підстава: власне рішення.

Зі змісту довідки Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 18.09.2020 № 32/09-19-04-11-23 слідує, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 14.01.1998 по 22.12.2010 перебував на обліку в Калуській оДПІ як платник податків.

Протягом 2000 року ФОП ОСОБА_1 сплатив податок на загальну суму 120,00 грн. (в тому числі єдиний податок на підприємницьку діяльність 15.09.2000 - 120,00 грн.).

Протягом 2001 року ФОП ОСОБА_1 сплатив податок на загальну суму 120,00 грн. (в тому числі єдиний податок на підприємницьку діяльність 15.01.2001 - 120,00 грн.).

Протягом 2002 року ФОП ОСОБА_1 сплатив податок на загальну суму 483,26 грн. (в тому числі єдиний податок на підприємницьку діяльність 480,00 грн. (14.01.2002 - 120,00 грн., 12.04.2002 - 120,00 грн., 05.07.2002 - 40,00 грн., 20.08.2002 - 40,00 грн., 20.09.2002- 40,00 грн., 16.10.2002 - 40,00 грн., 20.11.2002 - 40,00 грн.).

Протягом 2003 року ФОП ОСОБА_1 сплатив податок на загальну суму 47,61 грн. (в тому числі єдиний податок на підприємницьку діяльність 16.11.2001 - 40,00 грн.) (зворотня сторона а.с.20).

Також, суд встановив, що позивач сплатив єдиний податок у 2004-2007 роках, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про сплату єдиного податку серії Б №437436, серії В №378893, серії Д №344735 та серії Д №332206 за вказаниий період (а.с.21-22).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що долучені позивачем до заяви про призначення пенсії свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №619237 та довідка Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 18.09.2020 № 32/09-19-04-11-23 є належними доказами для зарахування до трудового і страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 14.01.1998 по 30.06.2000.

За таких обставин відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 14.01.1998 по 30.06.2000.

Доводи відповідача про те, що належним доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж до 01.07.2000 є довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, суд вважає необгрунтованими, оскільки пунктом 3-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 та пунктом 2.1 Порядку №22-1 чітко визначено, що саме довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності є підставою для зарахування періоду здійснення особою підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року до її трудового і страхового стажу. Подання інших доказів закон не вимагає.

Щодо періоду липень-серпень 2000 року, а також з 01.01.2003 по 31.10.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 28.01.2007, з 01.02.2007 по 25.02.2007, з 01.03.2007 по 28.03.2007, з 01.04.2007 по 27.04.2007, з 01.05.2007 по 28.05.2007, з 01.06.2007 по 27.06.2007, з 01.07.2007 по 28.07.2007, з 04.08.2007 по 31.12.2007 суд встановив, що позивач, як фізична особа-підприємець, сплачував єдиний податок, що підтверджується довідкою Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 18.09.2020 № 32/09-19-04-11-23 та свідоцтвом про сплату єдиного податку серії Б №437436, серії В №378893, серії Д №344735 та серії Д №332206 за 2004-2007 роки.

Таким чином, судом встановлено, що здійснюючи підприємницьку діяльність позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі Єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 із змінами та доповненнями (40% (до 28.06.1999) та 42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду); законодавчо визначеного обов`язку звітуватись перед органами Пенсійного фонду, як платника єдиного податку в спірні періоди у позивача не було.

За таких обставин, відповідачем безпідставно не зараховано позивачу період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.08.2000, з 01.01.2003 по 31.10.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 28.01.2007, з 01.02.2007 по 25.02.2007, з 01.03.2007 по 28.03.2007, з 01.04.2007 по 27.04.2007, з 01.05.2007 по 28.05.2007, з 01.06.2007 по 27.06.2007, з 01.07.2007 по 28.07.2007, з 04.08.2007 по 31.12.2007 до трудового і страхового стажу.

Твердження відповідача про те, що позивачу зараховано до його страхового стажу період з 01.01.2005 по 31.12.2007 пропорційно сумі сплачених страхових внесків, що надходили як частка від сплати єдиного податку, суд вважає необгрунтованими, оскільки законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка в проміжок часу з 2000 по 2017 рік займалася підприємництвом, для її страхового стажу є сам лише факт сплати нею страхових внесків, незалежно від їх розміру.

При цьому, суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України» (RYSOVSKYY v. UKRAINE), в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Як наслідок, відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивачу період здійснення ним підприємницької діяльності з 14.01.1998 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.08.2000, з 01.01.2003 по 31.10.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 28.01.2007, з 01.02.2007 по 25.02.2007, з 01.03.2007 по 28.03.2007, з 01.04.2007 по 27.04.2007, з 01.05.2007 по 28.05.2007, з 01.06.2007 по 27.06.2007, з 01.07.2007 по 28.07.2007, з 04.08.2007 по 31.12.2007, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від №139 від 22.01.2021 та №488 від 11.03.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" є протиправними та підлягають скасуванню, а заявлені вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції за прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (пункт 4.1 Порядку № 22-1).

Тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Скасувавши рішення про відмову у призначенні пенсії, суд не може зобов`язати відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 , оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

За таких обставин, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача суд вважає необхідним зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.01.2021 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення по суті заяви із урахуванням висновків суду про безпідставність неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 14.01.1998 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.08.2000, з 01.01.2003 по 31.10.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 28.01.2007, з 01.02.2007 по 25.02.2007, з 01.03.2007 по 28.03.2007, з 01.04.2007 по 27.04.2007, з 01.05.2007 по 28.05.2007, з 01.06.2007 по 27.06.2007, з 01.07.2007 по 28.07.2007, з 04.08.2007 по 31.12.2007.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення частково.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а позивач згідно квитанції № від 13.04.2021 підтвердив сплату судового збору у сумі 908,00 грн., суд робить висновок про відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 454,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від №139 від 22.01.2021 та №488 від 11.03.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 15.01.2021 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення по суті заяви із урахуванням висновків суду про безпідставність неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності з 14.01.1998 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.08.2000, з 01.01.2003 по 31.10.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 28.01.2007, з 01.02.2007 по 25.02.2007, з 01.03.2007 по 28.03.2007, з 01.04.2007 по 27.04.2007, з 01.05.2007 по 28.05.2007, з 01.06.2007 по 27.06.2007, з 01.07.2007 по 28.07.2007, з 04.08.2007 по 31.12.2007.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, код ЄДРПОУ - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Главач І.А.