Справа № 460/11275/21
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2021 року м. Рівне №460/11275/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - платника податків ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС в Рівненській області
про визнання протиправними та скасування рішень, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС України в Рівненській області (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій від 19.04.2021 року за №00, №00, №00, №00, №00, податкової вимоги форми «Ф» від 08.07.2021 року за №0-1712 та податкового повідомлення-рішення від 19.04.2021 року за №00.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані рішення винесені без належних на те правових підстав. Зокрема вказує, що спірні рішення було винесено на підставі проведення фактичної перевірки з питань дотримання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі підакцизними товарами магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться по АДРЕСА_1 . Водночас, зазначає, що не має відношення як до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », так і до підприємницької діяльності, яка в ньому здійснюється. Крім того, позивач зазначає, що не являється власником чи орендарем вказаного магазину, а в акті перевірки магазину та всіх супровідних документах, що стосуються даної перевірки відсутня будь-яка інформація яка може підтвердити належність магазину позивачу та доводить здійснення в ньому підприємницької діяльності. Також вказує, що вона як фізична особа - підприємець зареєстрована у АДРЕСА_2 .

За сукупності наведених обставин, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, розгляду справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого щодо задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, що в ході проведення податковим органом фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 , було встановлено, що ОСОБА_2 , яка на підставі укладеного цивільно-правового договору з ФОП ОСОБА_1 про виконання робіт з торгівлі в продуктовому магазині в с. Кустин, здійснювала розрахункові операції. Зазначає, що продавцем ОСОБА_2 вказано на належність магазину позивачу. Додатково зауважує, що в ході перевірки виявлено факт реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності відповідної ліцензії, факт проведення операції через РРО без роздрукування та видачі чеку, наявність в реалізації алкогольних виробів без маркування марками акцизних податків, а також торгівля алкогольними напоями за цінами нижчими від встановлених мінімальних оптово-відпускних цін. Як наслідок, відносно позивача було винесено оскаржувані податкові повідомлення рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та в подальшому сформовано податкову вимогу про сплату боргу.

Також відповідач зазначає, що належність магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_1 підтверджується постановою Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/1619/21 від 20 травня 2021 року.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу №601-п від 25.03.2021 року «Про проведення фактичної перевірки магазину за адресою: АДРЕСА_1 », посадовим особам ГУ ДПС у Рівненській області було наказано проведено фактичну перевірку магазину з питань дотримання вимог законодавства в сфері обігу підакцизних товарів.

Головним управлінням ДПС України в Рівненській області 25.03.2021 року за №752/17-00 було видано направлення на перевірку магазину по АДРЕСА_1 . Копію такого наказу та направлення на проведення перевірки було вручено ОСОБА_2 .

За результатами фактичної перевірки магазину було складено Акт (довідку) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі підакцизними товарами від 31.03.2021 року за реєстраційним №1993/17-00-09-01/ НОМЕР_1 , яким встановлено факт реалізації продавцем ОСОБА_2 підакцизних товарів.

У вказаному акті було зазначено, що магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 належить ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Примірник акту перевірки було отримано продавцем, яка здійснювала розрахункові операції. Заперечення нею не подавались.

На підставі акту (довідки) перевірки №1993/17-00-09-01/ НОМЕР_1 від 31.03.2021 року Головним управлінням ДПС України в Рівненській області було винесено рішення про застосування фінансових санкцій №00 від 19.04.2021 року, №00 від 19.04.2021 року, №00 від 19.04.2021 року, №00 від 19.04.2021 року, №00 від 19.04.2021 року та податкове повідомлення-рішення від 19.04.2021 року за №00.

Наведені рішення відповідача позивачем не отримувалися, що не заперечується сторонами по справі.

Зокрема, відповідачем у відзиві зазначено, що листи, які направлялись на адресу місцезнаходження позивача (згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань) повертались за закінченням терміну зберігання.

У звязку з несплатою штрафних санкції та наявною заборгованості у розмірі 217098,89 Головним управлінням ДПС у Рівненській області сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 08 липня 2021 року за №0-1712.

14 липня 2021 року у відділі поштового зв`язку позивачем було отримано лист відділу погашення боргу з фізичних осіб та заборгованості з ЄСВ управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Рівненській області від 12.07.2021 року за №7748/6/17-00-13-03-09, рішення про опис майна у податкову заставу №130 від 09.07.2021 року, акт опису майна №130 від 09 липня 2021 року та вищезазначену податкову вимогу форми «Ф» від 08 липня 2021 року за №0-1712.

У зв`язку з відсутністю документів, що підтверджували б правові підстави винесення вищезазначених рішень, позивач звернувся із запитом про надання інформації до Головного управління ДПС у Рівненській області від 15.07.2021 року в якому просив надати акт перевірки на підставі якого було донараховано податкове зобов`язання та винесено рішень про застосування фінансових санкцій від 19.04.2021 року за №00, №00, №00, №00, №00; документи, що слугували підставою для проведення наведеної вище перевірки, зокрема: запиту/запити ГУ ДПС у Рівненській області про надання інформації, що передували проведенню вищенаведеної перевірки, адресовані ФОП ОСОБА_1 та докази їх надсилання та вручення; наказу та повідомлення ГУ ДПС у Рівненській області про проведення наведеної вище перевірки та докази їх надсилання чи вручення ФОП ОСОБА_1 ; усі акти індивідуальної дії, що були прийняті ГУ ДПС у Рівненській області на підставі акту перевірки, зокрема, але не виключно: рішення, вимоги, податкові повідомлення-рішення, податкову вимогу та докази їх надсилання та вручення ФОП ОСОБА_1

02 серпня 2021 року представником позивача було наручно отримано від відповідача відповідь на вказаний запит із переліком запитуваних матеріалів, а саме: копію листа про розгляд запиту від 30.07.2021 року за №9076/6/17-00-09-01-05; копію наказу від 25.03.2021 року за №601-п; копію направлення на перевірку від 31.03.2021 року за №752/17-00; копію акту (довідки) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі підакцизними товарами від 31.03.2021 року за реєстраційним №1993/17-00-09-01/ НОМЕР_1 ; копію податкової вимоги форми «Ф» від 08.07.2021 року за №0-1712; копію податкового повідомлення - рішення форми «ПС» від 19.04.2021 року за №00; копії рішень про застосування фінансових санкцій від 19.04.2021 року за №00, №00, №00, №00, №00.

Не погодившись із зазначеними рішеннями позивач звернувся із позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Відповідачем було долучено до відзиву копію цивільно-правового договору про виконання робіт з торгівлі в продуктовому магазині в с. Кустин укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 та копію постанови Рівненського районного суду у справі №570/1619/21 від 20 травня 2021 року ОСОБА_2 , які на думку відповідача доводять факт належності магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » позивачу.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій від 19.04.2021 року за №00, №00, №00, №00, №00, податкової вимоги форми «Ф» від 08.07.2021 року за №0-1712 та податкового повідомлення-рішення від 19.04.2021 року за №00 був акт перевірки (довідки) №1993/17-00-09-01/ НОМЕР_1 від 31.03.2021 року.

Вказана перевірка проводилася відповідачем на підставі винесеного ним наказу №601-п від 25.03.2021 року «Про проведення фактичної перевірки магазину по АДРЕСА_1 », з питань дотримання вимог законодавства в сфері обігу підакцизних товарів та направлення на перевірку від 25.03.2021 року №752/17-00.

З розписки складеної 25.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 було вручено копію наказу та направлення на перевірку від 25.03.2021 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази які подані сторонами, судом встановлено що докази, які б підтверджували належність магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться в АДРЕСА_1 - відсутні, що стверджується наступним.

У відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 4 ст.73 КАС України встановлено, що суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу ч. 2 ст.74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.1,2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1,2 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ч.1,2 статті 320 Цивільного кодексу України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

У відповідності до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань); інші речові права відповідно до закону.

В розрізі вищенаведених норм права вбачається, що обов`язковою умовою належності особі на праві власності чи користування приміщенням є правочин, як підстава для виникнення права власності та подальша його реєстрація уповноваженим органом.

Таким чином, в наданих суду відповідачем доказах відсутні ті, які б в порядку визначеному чинним законодавством порядку підтверджували належність ФОП ОСОБА_1 на праві власності чи користування приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Суд зауважує, що в жодному складеному відповідачем документі по перевірці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не вказується на якій правовій підставі даний об`єкт нерухомості належить ФОП ОСОБА_1 .

Щодо поданої відповідачем постанови Рівненського районного суду у справі №570/1619/21 від 20 травня 2021 року, якою гр. ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155-1 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 (тридцять чотири) гривні, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 статті 78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ч. 6 вказаної статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.7 статті 78 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Таким чином, оскільки постанова Рівненського районного суду від 20 травня 2021 року по справі №570/1619/21 не стосується позивача, як особи до якої застосовується адміністративна відповідальність, то така постанова не може підтверджувати чи спростовувати юридичні факти відносно нього. Обставини, встановлені згаданою постановою стосуються лише гр. ОСОБА_2 , яка не є учасником даної справи.

Враховуючи наведені твердження, суд вважає, що постанова Рівненського районного суду Рівненської області від 20 травня 2021 року по справі №570/1619/21 є неналежним доказом та не може підтверджувати обставини, про які заявляє відповідач.

Щодо долученої відповідачем копії цивільно-правового договору про виконання робіт з торгівлі в продуктовому магазині в с. Кустин укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Як зазначено в ч.1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.3 статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Проте, з поданого відповідачем цивільно-правового договору про виконання робіт з торгівлі в продуктовому магазині в с. Кустин укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 вбачається, що він не підписаний сторонами та не містить дати його укладення.

Враховуючи це, суд вважає що цивільно-правовий договір про виконання робіт з торгівлі в продуктовому магазині в с. Кустин є неукладеним в розумінні Цивільного кодексу України, не є підставою для виникнення прав та обов`язків у його сторін та не може бути доказом про який стверджує відповідач.

З огляду на зазначене, суд вважає, що винесені відповідачем рішення, які є предметом оскарження в даній справі винесені щодо позивача неправомірно, оскільки останній не є суб`єктом відповідальності за порушення в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться в АДРЕСА_1 .

В ході судового розгляду справи судом не знайдено доказів належності магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » позивачу та його відношення до підприємницької діяльності в ньому.

Натомість в матеріалах справи наявна довідка з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про те, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_2 , що вказує на неможливість займатися нею підприємницькою діяльністю у Рівненському районі та проводити там касові операції з використанням РРО, в тому числі реалізовувати товари, на які потрібно отримати відповідну ліцензію.

У відповідності до ст.4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; єдиний підхід до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов`язкових елементів податку.

Суд погоджується з позицією позивача про те, що відповідачем при здійсненні перевірки недотримано вимог статті 4 Податкового кодексу України.

Статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачена відповідальність за порушення норм цього Закону.

Згідно з абзацом 5 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у разі роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Оскільки відповідачем не доведено факту належності позивачу магазину "ІНФОРМАЦІЯ_2", який був об`єктом перевірки та/або факту здійснення останнім в даному магазині господарської діяльності, тому зазначене свідчить про недоведеність вчинення позивачем порушень вимог Закону України від 19.12.1995 року за №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» чи пп.1,2,11 ст.3 Закону України від 06.07.1995 року за №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», з огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 не можна вважати суб`єктом порушень, зазначених у Акті.

Водночас, Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що рішення про застосування фінансових санкцій від 19.04.2021 року за №00, №00, №00, №00, №00, податкова вимога форми «Ф» від 08.07.2021 року за №0-1712 та податкове повідомлення-рішення від 19.04.2021 року за №00 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнятих ним рішень, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що за подання позову фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 згідно з квитанцією від 10.08.2021 № 0.0..2 сплачено судовий збір у сумі 2170, 99 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином з відповідача підлягає до стягнення вищезазначена сума судового збору, сплаченого позивачем.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, ) про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС в Рівненській області про застосування фінансових санкцій від 19.04.2021 року за №00, №00, №00, №00, №00.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Рівненській області від 19.04.2021 року за №00.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС в Рівненській області форми «Ф» від 08.07.2021 року за №0-1712.

Стягнути на користь Фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, ) судовий збір у розмірі 2170,99 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 17 листопада 2021 року.

Суддя В.В. Щербаков