Справа № 689/1619/21
Суддя: Кульбаба А. В.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/1619/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

за участю: секретаря судового засідання Лебеденко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Теліцина А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці в спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, інспектора 1-го батальйону 4 ї роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Куліша Михайла Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення. В позові зазначив, що постановою інспектора 1-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області молодшим лейтенантом поліції Кулішем Михайлом Сергійовичем від 8 серпня 2021 року серія ЕАО № 4603176 його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн., за те, що він ніби то 08.08.2021р. о 4 год. 21 хв. в с. Соколівка на 220 км + 500 метрів А/Д Н-03 керував транспортним засобом, не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1. ПДР. України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Повідомив, що дійсно у вказаному місці та у вказаний час у нього була розмова з інспектором поліції, але він попросив поліцейського пред`явити йому докази вчинення ним адміністративного правопорушення, і лише тоді він пред`явить посвідчення водія. Зазначив, що у працівника поліції не було законних підстав зупиняти транспортний засіб у відповідності до вимог статті 35 Закону України «Про національну поліцію». Відповідно до частини 3 статті 35 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. З огляду на викладене, вимогу поліцейського до водія про пред`явлення документів, зазначених у пункті 2.1. ПДР, неможна вважати правомірною. Таким чином, ненадання ним у спірному випадку до перевірки вказаних документів не може бути кваліфіковано як вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17. Також зазначає, що поліцейським не були йому роз`яснені його права, передбачені статтею 268 КУпАП. Звернув увагу суду на те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Ствердив також, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото фіксацію чи відеозапис, така фото фіксація чи відеозапис, згідно з вимогами ст. 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 13 лютого 2020 року по справі № 524/9716/16-а. Просив суд скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Представник відповідача (УПП в Хмельницькій області) та відповідач ОСОБА_2 подали відзив на позов, в якому зазначили, що позовну заяву не визнають. Вказали, що працівник поліції діяв у відповідності до вимог ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»; п.п. 1.3., 2.1., 2.4. «а» ПДР України, а також згідно ст. ст. 23, 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію». Зазначали, що повноваження працівника поліції не є обмеженими для зупинки транспортного засобу виключно у разі порушення водієм ПДР України, оскільки поліцейський з метою запобігання вчинення адміністративного правопорушення має право зупиняти транспортний засіб й у інших випадках. Зазначає, що згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Стверджують, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020р. у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Вказали, що 8 серпня 2021 року проводилася відеофіксація на місці вчинення адміністративного правопорушення, у відповідності до якої водій відмовляється пред`явити посвідчення водія відповідної категорії. У зв`язку з цим, позивача було затримано та доставлено до Ярмолинецького відділу поліції для встановлення та оформлення адміністративних матеріалів. Відеозаписом спростовується твердження позивача про не роз`яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Також відеозаписом підтверджується рух транспортного засобу під керуванням позивача із технічною несправністю, а саме: не горять на причепі задні габаритні ліхтарі, покажчик правого повороту при зміні напрямку руху та неосвітлений номерний знак.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов. Пояснив суду, що 8 серпня 2021 року о 4 годині 27 хвилин він не керував транспортним засобом Фольксваген. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_3 , а він сидів на передньому пасажирському сидінні. Після зупинки їхнього транспортного засобу працівники поліції не назвали причину зупинки як того вимагає ч. 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». При розгляді справи про адміністративне правопорушення в приміщенні Відділення поліції № 3 в смт. Ярмолинці вони заявляли клопотання про надання безоплатної правової допомоги, однак їм в цьому відмовили. Зазначив, що копію постанови він отримав на наступний день в приміщення Управління патрульної поліції в м. Хмельницькому.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Пояснив суду, що представником відповідача не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили, що саме позивач керував транспортним засобом. З досліджених відеоматеріалів видно, що зупинка транспортного засобу не зафіксована на відео. Зазначив також, що відео файл (ВХ 0018) є неналежним доказом по справі у відповідності до статті 74 КАС України, оскільки відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис. Також повідомив суд, що з дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення в приміщенні Відділення поліції № 3 Хмельницького РУП здійснювався колегіально декількома працівниками поліції. Крім цього, в порушення ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським не вказано причину зупинки транспортного засобу.

В судове засідання, що було призначене на 10 год. 00 хв. 18 листопада 2021 року, позивач та його представник не з`явилися, подали до суду клопотання про продовження розгляду справи за їхньої відсутності.

Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Подали до суду відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що адміністративний позов слід задоволити.

Із ксерокопії оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, що винесена інспектором 1-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області молодшим лейтенантом поліції Кулішем Михайлом Сергійовичем від 8 серпня 2021 року серія ЕАО № 4603176, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн., за те, що він ніби то 08.08.2021р. о 4 год. 27 хв. 30 сек. в с. Соколівка на 220 км + 500 метрів А/Д Н-03, керуючи транспортним засобом, не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1. а ПДР. Тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Ця обставина підтверджується копією постанови (а.с. 7).

Судом встановлено, що копію постанови позивач отримав 9 серпня 2021 року в приміщенні Управління патрульної поліції в Хмельницькій області. Ця обставина підтверджується поясненнями позивача та не спростована відповідачами.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно припису ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Так, згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 3 статті 35 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Судом встановлено, що вимогу поліцейського Куліша М.С. до ОСОБА_1 8 серпня 2021 року приблизно о 4 годині 27 хвилин про пред`явлення документів, зазначених у пункті 2.1. ПДР, не можна вважати правомірною, оскільки представником відповідача та відповідачем не надано суду жодного доказу, який би свідчив, що водієм вказаного транспортного засобу був саме ОСОБА_1 , а також працівником поліції на виконання вимог припису ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» не проінформовано про причину зупинки ним транспортного засобу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», що є грубим порушенням ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Крім цього, в постанові не зазначено марку транспортного засобу, який зупиняли поліцейські.

Отже, ненадання позивачем у спірному випадку до перевірки вказаних документів працівнику поліції не може бути кваліфіковано як вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17, в якій зазначено, що «Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України. Враховуючи наведене, висновки апеляційного суду про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів в т.ч. реєстраційного документу на транспортний засіб є обґрунтованими. Суд апеляційної інстанції правильно зазначив про відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП».

До того ж, як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, вимога працівника поліції до позивача про надання документів є також неправомірною, з огляду на ту обставину, що ОСОБА_1 не був водієм автомобіля Фольксваген.

У відповідності до вимог п. 2.1. «а», «б» та ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій механічного транспортного засобу зобов`язаний мати при собі посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, а згідно п. 2.4. «а» на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Водночас, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17 вимога про зупинку транспортного засобу працівником повинна бути правомірною, тобто відповідати приписам статті 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно, до матеріалів справи відповідачем та його представником не долучено належних і допустимих доказів того, що зупинка позивача була правомірною, а також те, що на останнього складався протокол про адміністративне правопорушення і ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ті порушення, які описані у відзиві (рух транспортного засобу під керуванням позивача із технічною несправністю, а саме: не горять на причепі задні габаритні ліхтарі, покажчик правого повороту при зміні напрямку руху та неосвітлений номерний знак).

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 року по справі № 161/5372/17.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Відповідно да ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» 1. Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні тощо.

При цьому також повинні враховуватися вимоги п. 6 розділу 2, п. 2 розділу 3 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що затверджена Наказом МВС України 18 грудня 2018 року № 1026, де зазначено, що під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відео реєстратора та не допускає його розряджання.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Водночас, в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 8 серпня 2021 року серія ЕАО № 4603176, що винесена інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Кулішем Михайлом Сергійовичем, таких відомостей не зазначено (а.с. 7 ксерокопія постанови, а.с. 61).

Крім цього, в постанові не вказано, яким саме транспортним засобом, на думку працівника поліції, керував позивач.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото фіксацію чи відеозапис, така фото фіксація чи відеозапис, згідно з вимогами ст. 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 13 лютого 2020 року по справі № 524/9716/16-а.

Таким чином, з огляду на зазначене, у відповідності до припису статті 74 КАС України, суд визнає недопустимими доказами: постанову по справі про адміністративне правопорушення, що винесена інспектором 1-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області молодшим лейтенантом поліції Кулішем Михайлом Сергійовичем від 8 серпня 2021 року серія ЕАО № 4603176, а також відеозапис, зроблений на оптичний диск DVD-R від 08.08.2021р. (ВХ0018, ВХ00145, ВХ0026) (а.с. 7, 49).

Так, доводи представника відповідача про те, що повноваження працівника поліції не є обмеженими для зупинки транспортних засобів, спростовуються приписами ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та вимогами частини 2 статті 19 Конституції України. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А частина 3 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. А підстави зупинки, передбачені в частині 1 і частині 2 статті 35 вказаного Закону є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Крім цього, суд зауважує, що відповідач та його представник не мають права тлумачити норми чинного законодавства (а.с. 44 зворот, абз. № 2), тобто Управління патрульної поліції в Хмельницькій області не наділено такими повноваженнями ні Конституцією, ні законами України, а зобов`язані неухильно їх виконувати.

До того ж, відповідачами не надано суду жодних належних і допустимих доказів того, що саме позивач керував транспортним засобом. Так, в судовому засіданні 9 листопада 2021 року позивач зазначив, що того дня (08.08.2021 року о 4 год. 27 хв.) автомобілем керував його товариш ОСОБА_3 , а він сидів збоку на пасажирському сидінні.

Зворотного відповідачами не доведено жодними доказами.

Ретельно дослідивши в судовому засіданні відеозаписи, що долучені представником відповідача до відзиву (а.с. 49), суд приходить до переконання про відсутність жодних даних, які б свідчили про керування Т/З саме ОСОБА_1 . Так, переглянувши відеозапис, який зроблений на невідомий носій о 4 годині 27 хвилин (ВХ0018), суд приходить до переконання про визнання його недопустимим доказом по справі на підставі статті 74 КАС України, оскільки він не містить відомості про технічний засіб, яким здійснено цей відеозапис. Крім цього, на цьому відеофайлі міститься відеозапис зупинки транспортного засобу, однак не зафіксовано, хто ж саме перебуває за його кермом, тобто водія цього автомобіля.

Водночас, з диспозиції статті 126 КУпАП випливає те, що відповідальність за цією статтею наступає саме за керування транспортним засобом, особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом.

Отже, позивача неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності ще й з огляду на ту обставину, що він в с. Соколівка на а/д Н 03 220 км. + 500 м 8 серпня 2021 року о 4 год. 27 хв. 30 сек. транспортним засобом не керував.

Про безпідставність зупинки транспортного засобу свідчить також та обставина, що як на ОСОБА_3 , так і на ОСОБА_1 не складено адміністративні протоколи за порушення ПДР України, на які посилається у відзиві представник, а також відсутня постанова правоохоронного органу або суду про притягнення позивача і (або) ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Так частина 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, з цього слідує про відсутність у суду обов`язку безальтернативно застосовувати такі висновки при винесенні своїх рішень.

Так, посилання представника відповідача та відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. у справі № 520/2261/19 суд до уваги не бере, оскільки має місце конкуренція норм КАС України, а саме: ч. 2 ст. 77 КАС є спеціальною нормою по відношенню до ч. 1 ст. 77 КАС, і застосуванню в даному випадку має місце не загальна норма (ч. 1 ст. 77 КАС України), а спеціальна ч. 2 ст. 77 КАС України, яка стосується обов`язку суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення.

Крім цього, пунктом № 30 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 8 липня 2020 року (справа № 463/1352/16-а) передбачено: «Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень».

Також суд не бере до уваги посилання представника відповідача на чисельні постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду, оскільки у відповідності до вимог КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд не зобов`язаний брати їх до уваги.

Крім цього, право особи на правову допомогу є безальтернативним і забезпечується статтею 59 Конституції України і частиною 1 статті 268 КУпАП, незалежно від того, яке саме покарання загрожує особі при визнанні її винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення.

До того ж, у відзиві зазначено, що поліцейським здійснено телефонний дзвінок до безоплатної правової допомоги, що свідчить про вжиті заходи щодо надання можливості позивачеві скористатися правовою допомогою. Таке твердження представника свідчить також по грубе порушення права на захист позивача, оскільки здійснення дзвінка до центру з надання безоплатної правової допомоги не свідчить про її надання ОСОБА_1 .

Інші доводи та твердження представника відповідача про правомірність своєї постанови не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, тому суд вважає їх безпідставними та відхиляє.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачами не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили, що вищевказана постанова Управління патрульної поліції в Хмельницькій області від 8 серпня 2021 року серія ЕАО № 4603176 є правомірною, тому постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 8 серпня 2021 року серія ЕАО № 4603176, винесену інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Кулішем Михайлом Сергійовичем, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн., необхідно скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позов задоволено, тому необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, провулок Коцюбинського, 35/2, ЄДРПОУ 1070008) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 9, 72-77, 132, 139, 241-246, 286 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов задоволити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 8 серпня 2021 року серія ЕАО № 4603176, винесену інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Кулішем Михайлом Сергійовичем, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, провулок Коцюбинського, 35/2, ЄДРПОУ 1070008) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 454 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області або безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя А.В. Кульбаба