Справа № 815/3107/16
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 р.м. ОдесаСправа № 815/3107/16
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

11.06.2021 року;

Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Шляхтицький О.І.

За участю: секретаря Пономарьової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Оделеко" до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

24.06.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оделеко" звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.06.2016 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Даммара» та ПП «Енергодар Т» за основним платежем у розмірі 196 733 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 98 367 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.06.2016 року № про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 6 965 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 3 483 грн.

В обґрунтування позову зазначалось, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість, є необґрунтованими та безпідставними. Позивач провадить свою діяльність із повним дотриманням правил податкового законодавства та бухгалтерського обліку, а всі операції, які були предметом податкового контролю, оформлені належними договорами, договірними цінами, актами прийому-передачі матеріалів, планами-графіками виконаних робіт, податковими накладними, довідками про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3, актами приймання виконаних робіт форми КБ-2В, підсумковими відомостями ресурсів, розрахунковими і бухгалтерськими документами, за якими вбачається зміст операцій, їх обсяги, вартість та їх використання в межах господарської діяльності. Однак, під час перевірки відповідачем не надано належної правової оцінки специфіки господарської діяльності позивача, необґрунтовано не враховано первинні, бухгалтерські і розрахункові документи. Висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на інформації про можливі порушення контрагентів у податковій сфері, без фактичного дослідження первинної і бухгалтерської документації, а тому базуються на припущеннях перевіряючих, не підтверджених належними доказами. Зазначені обставини свідчать про те, що збільшення зобов`язань згідно оскаржуваних рішень є неправомірним, необґрунтованим, що є безумовною підставою для задоволення адміністративного позову та скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2016 року частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Оделеко».

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 22.01.2016р.

В решті позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем первинні документи підтверджують реальність виконання укладених між позивачем та ТОВ «Даммара», ПП «Енергодар Т» угод. При цьому суд зазначив, що податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року № не підлягає скасуванню, оскільки вважається відкликаним згідно з рішенням Державної фіскальної служби України від 10.06.2016 року №12936/6/99-99-11-01-01-25.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оделеко» задоволено.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2016 року скасовано.

Прийнято по справі нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Оделеко» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № від 22 січня 2016 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Даммара» та Приватним підприємством «Енергодар Т» на суму 196 733 грн. (за основним платежем) та 98 367 грн. (за штрафними санкціями).

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 22 січня 2016 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 6 965 грн. (за основним платежем) та 3 483 грн. (за штрафними санкціями).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що надані позивачем первинні документи підтверджують реальність виконання укладених між позивачем та ТОВ «Даммара», ПП «Енергодар Т» угод, при цьому вказав, що податкове повідомлення-рішення відповідача № від 22 січня 2016 року в частині збільшення Товариству суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 196 733 грн. за основним платежем та 98 367 грн. за штрафними санкціями за результатами адміністративного оскарження не скасовано та порушує права позивача, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, що помилково не враховано судом першої інстанції під час розгляду справи.

Постановою Верховного Суду від 12 березня 2020 року частково задоволено касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2016 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року скасовано.

Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанції норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та процесуального права, Верховним Судом вказано, що судами під час розгляду справи не витребувано, а позивачем не надано належних доказів здійснення розрахунку та не встановлено чи відбувся фактичний рух активів на рахунках Товариства за результатами виконання укладених між позивачем та вказаними вище контрагентами угод.

У зв`язку із чим, Верховним Судом визначено, що під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити обставини справи, належним чином їх оцінити, перевірити, якими доказами вони підтверджуються, надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, дослідити зміст наданих позивачем первинних документів, встановити чи відбулися зміни майнового стану платника за результатами господарської діяльності позивача з вказаними вище контрагентами у періоді, що перевірявся, витребувати докази здійснення позивачем розрахунку і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Під час нового розгляду справи рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення форми «Р» ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 22.01.2016 року №, в частині збільшення суми грошового зобов`язання на суму 196733 грн. (за основним платежем) та 98367 грн. (за штрафними санкціями).

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення форми «Р» ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 22.01.2016 року №.

Стягнув з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оделеко» судовий збір в сумі 4583,22 грн.

Перевіривши обставини справи та докази, якими вони підтверджуються, суд першої інстанції дійшов висновку, що поданими до суду доказами у їх сукупності, наявними в матеріалах справи, позивачем на виконання вимог ч. 1 ст. 77 КАС України доведено реальність здійснення спірних господарських операцій, в тому числі обставини щодо здійснення розрахунку та фактичного руху активів на рахунках позивача за результатами виконання укладених між позивачем та контрагентами ТОВ «Даммара» та ПП «Енергодар Т» угод, як обов`язкової умови для формування податкового кредиту.

У зв`язку із чим, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання позивача з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Даммара» та ПП «Енергодар Т» на суму 196733 грн. (за основним платежем) та 98367 грн. (за штрафними санкціями), та податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року № прийнято контролюючим органом не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, тому ці рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням як законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність так і податковому законодавству і помилково не враховано, що для надання юридичної сили і доказовості первинні документи мають складатись відповідно до вимог чинного законодавства і не порушувати публічний порядок, установлений законом. Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Необхідною умовою для відображення операцій у складі валового доходу, валових витрат, податкових зобов`язань та податкового кредиту є факт реалізації/придбання товарів (робіт/послуг). Документування операцій та їх відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності не спричиняє реальну зміну майнового стану платника податків, оскільки наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів. Таким чином, поставка робіт/послуг для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість має бути фактично здійснена і підтверджена належним чином складеними первинними документами, що відображає реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника. Акцентуючи увагу на тому, що аналіз інформаційних систем та податкової звітності контрагентів позивача свідчив про не підтвердження господарських операції в силу відсутності необхідних ресурсів для ведення діяльності, у тому числі основних засобів, складських приміщень, транспортних засобів тощо, а відтак реальність господарських операцій та їх спрямованість на надання податкової вигоди третім особам, апелянт вказує на обґрунтованість визначення зобов`язань, правомірність оспорюваних рішень та відсутність підстав для їх скасування.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Оделеко" посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, у період з 16.12.2015 року по 22.12.2015 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Оделеко" з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ «Даммара» за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року, ПП «Енергодар Т» за період з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року, ТОВ «Будкомплект 2000» за період з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року та з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року, за результатами якої складено акт від 29.12.2015 року №000236/15-52-22-03/34674673/7697/131.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення Товариства з обмеженою відповідальністю "Оделеко" п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет на суму 431 733 грн., у тому числі по періодах: вересень 2014 року на суму 96 733 грн., жовтень 2014 року 100 000 грн., лютий 2015 року 135 000 грн., квітень 2015 року 100 000 грн.;

п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.3, п. 138.4, п. 138.8, п.п. 138.8.1 п. 138.1 ст. 138, п.п. 139.19, п. 139.1, ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток підприємств за 2014 рік на суму 6 965 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивач подав свої заперечення на акт разом із первинною документацією актами прийому-передачі проектної документації, актами прийому-передачі матеріалів, договірними цінами з локальним кошторисом на будівельні роботи і підсумковими відомостями ресурсів, довідками про вартість виконаних робіт, актами виконаних будівельних робіт, планами-графіками виконаних робіт (стосовно контрагентів ТОВ «Будкомплект 2000», ТОВ «Даммара»), проте вони були залишені без задоволення, висновки акту перевірки без змін, а на підставі виявлених порушень податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.01.2016 року №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 431 733 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 215 867 грн.; №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 6 965 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 3 483 грн.

Позивач скористався своїм правом на адміністративне оскарження податкових повідомлень-рішень, подавши скаргу до контролюючого органу вищого рівня.

Рішенням ДФС України від 10.06.2016 року №12936/6/99-99-11-01-01-25 скаргу Товариства задоволено частково, податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року № в частині зменшення податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Будкомплект 2000» і штрафних санкцій у відповідній частині скасовано. В іншій частині податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Як свідчать матеріали перевірки, підставою для висновків контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, заниження податку на додану вартість і податку на прибуток, стали аналіз інформаційних систем та податкової звітності контрагентів позивача, який свідчив про можливі порушення підприємствами податкового законодавства, не підтвердження господарських операції, у тому числі в силу відсутності необхідних ресурсів для ведення діяльності, основних засобів, складських приміщень, транспортних засобів тощо, а відтак відсутність реальності господарських операцій і їх спрямованість на надання податкової вигоди третім особам.

Не погоджуючись із висновками контролюючого органу, посилаючись на їх необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до положень п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті), виконанням робіт та наданням послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із положеннями п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/робіт/послуг, не підтверджені, зокрема, податковими накладними, не відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов`язаний надати покупцю на його вимогу податкову накладну, яка відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця, виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Разом з цим, відповідно до п.п. 135.1, 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта, оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із положеннями ст.ст. 138, ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку таких витрат. До складу витрат не включаються витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

При цьому, відповідно до ст. 1, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16 липня 1999 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та повинні мати назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Повертаючи справу на новий розгляд, Верховним Судом у постанові в цій справі, висновки якого відповідно до положень ч. 5 ст. 354 КАС України є обов`язковими при новому розгляді справи, визначено, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, слід врахувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, (тут і далі у редакції чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, у перевіряємому періоді між позивачем (замовник) та ТОВ «Даммара» (підрядник) укладено договори підряду №ОД-ОД/14-25 від 05 серпня 2014 року, №ОД-ОД/14-27 від 22 серпня 2014 року, №ОД-ОД/14-20 від 01 серпня 2014 року, за умовами яких замовник доручає, а Підрядник зобов`язується у межах договірної ціни власними та залученими силами та засобами організувати та виконати у відповідності до проектної документації в установлені договорами строки електротехнічні (електромонтажні) роботи.

У п. 1.2 Договорів визначені об`єкти робіт: Багатоповерховий готельно-торговельний комплекс з підземним паркінгом «Кадор» за адресою: Катерининська, 27; «Житловий комплекс на земельних ділянках загальною площею 15,7 га за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Дружний», масив №10, ділянки №№11, 24, 25, 28, 30, 31, 32, 33, 34 (друга черга будівництва, ділянка 24-25); 9-ти поверхова адміністративна будівля (адміністративний корпус №1), розташований за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 60.

У п.п. 3, 4 Договорів сторони узгодили договірні ціни, строки виконання робіт.

У п. 5 Договорів сторони визначили, що замовник протягом 90 днів з моменту підписання Договорів перераховує підряднику грошові кошти у вигляді авансу. Наступні розрахунки за виконані роботи проводяться протягом трьох банківських днів з моменту підписання актів прийому виконаних робіт. Розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок підрядника в національній валюті.

На підтвердження фактичного виконання умов вказаних договорів позивачем представлено акти приймання-передачі проектної документації, акти приймання-передачі матеріалів, план-графік виконаних робіт, довідки про вартість виконаних робіт, локальні кошториси, підсумкові відомості ресурсів, акти виконаних будівельних робіт.

Вказані матеріали містять необхідні реквізити, у тому числі дату, номер і місце складання, підписані уповноваженими від сторін особами, а також посилання на відповідні договори підряду.

Під час фактичного виконання робіт та їх оплати ТОВ «Даммара» виписало податкові накладні, суми ПДВ про яким позивачем включено у складі податкового кредиту відповідних періодів.

Також, між позивачем (замовник) та ПП «Енергодар Т» укладено договір підряду №ОД-ОД/14-22 від 29 жовтня 2014 року, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується, у межах договірної ціни власними та залученими силами та засобами організувати та виконати у відповідності до проектної документації в установлені договором строки роботи по обв`язці дизель-генераторів.

У п. 1.2 Договору визначено об`єкт робіт: торгово-розважальний центр за адресою: Катерининська, 27.

У п.п. 3, 4 Договору сторони узгодили договірні ціни, строки виконання робіт.

У п. 5 Договору сторони визначили, що замовник протягом 5 днів з моменту підписання Договору перераховує підряднику грошові кошти у вигляді авансу. Наступні розрахунки за виконані роботи проводяться протягом трьох банківських днів з моменту підписання актів прийому виконаних робіт та довідок про вартість виконаних робіт. Розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок підрядника в національній валюті.

На підтвердження фактичного виконання умов вказаного договору позивачем представлено податкову накладну, договірні ціни, локальний кошторис, підсумкову відомість ресурсів.

Вказані матеріали містять необхідні реквізити, у тому числі дату, номер і місце складання, підписані уповноваженими від сторін особами, а також посилання на відповідні договори підряду.

Щодо реальності здійснення господарських операцій, в тому числі здійснення розрахунку та фактичного руху активів на рахунках позивача за результатами виконання укладених між позивачем та вказаними вище контрагентами угод позивач під час вирішення спору пояснив, що на час виконання своїх зобов`язань за договорами підряду ПП «Енергодар Т» та ТОВ «Даммара» мали відповідну ліцензію від 19.04.2011 року за №АГ576188, від 01.07.2013 року за №АЕ262046 на здійснення господарської діяльності з будівництва. Вказане підтверджується інформацією з реєстру виданих ліцензій веб-сайту Державної архітектурно-будівельної інспекції України (https://dabi.gov.ua/license/list.php).

Щодо оплати здійснених електротехнічних робіт за договорами підряду позивач зазначив, що відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 10.04.2015 року та акту прийому виконаних будівельних робіт від 10.04.2015 року вартість виконаних ПП «Енергодар Т» робіт за договором підряду №ОД-ОД/14-22 від 29.10.2014 року складає 678 841,59 грн. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання та повністю сплатив ПП «Енергодар Т» 678 841,59 грн., що підтверджується наданою банківською випискою філії АТ «Укрексімбанк» м. Одеса по рахунку ТОВ «ОДЕЛЕКО».

Згідно з умовами договорів підряду від 01.08.2014 року, 05.08.2014 року, 22.08.2014 року ТОВ «Оделеко» зобов`язано було сплатити на користь підрядника ТОВ «Даммара» аванс у визначених договорами сумах. Позивачем 17 та 20 жовтня 2014 року сплачено на користь ТОВ «Даммара» аванс за договором підряду №ОД-ОД/14-25 від 05.08.2014 року у розмірі 18624,12 грн., за договором підряду №ОД-ОД/14-20 від 01.08.2014 року у розмірі 16120 грн., за договором підряду №ОД-ОД/14-27 від 22.08.2014 року у розмірі 11854,40 грн. За домовленістю між сторонами наступний розрахунок ТОВ «Оделеко» повинно було здійснити після повного виконання робіт та підписання актів прийому-передачі. За ініціативою ТОВ «Даммара», внаслідок виникнення у останнього фінансових проблем, залишок вартості виконаних ним робіт позивач мав сплатити на інший розрахунковий рахунок, ніж той, що вказаний у договорах. Номер іншого рахунка ТОВ «Даммара» мало повідомити позивача додатково, що так і не було зроблено контрагентом, а у наступному щодо ТОВ «Даммара» було порушено провадження про банкрутство. Через деякий час позивачу стало відомо про ліквідацію ТОВ «Даммара», а залишок належних до оплати сум, так і не був стягнутий з позивача. Внаслідок цього залишок заборгованості перед ТОВ «Даммара» у розмірі 580400 грн. у 2017 році був включений ТОВ «ОДЕЛЕКО» до інших операційних доходів підприємства та з цієї суми сплачений податок на прибуток підприємств, що підтверджується податковою декларацією та фінансовим звітом за 2017 рік.

Також, позивачем зазначено, що питання реальності здійснення ТОВ «Даммара» підрядних робіт за період - 2014 рік з іншими контрагентами (Виробничо-комерційної фірми «Марс», ТОВ «КАМБІО») вже було предметом судового розгляду, в ході якого підтверджено факти виконання робіт зазначеним контрагентом. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду та постановою Верховного Суду від 21.02.2020 року по справі № 815/1198/16, позовну заяву Виробничо-комерційної фірми «Марс» задоволено та скасовано податкове повідомлення-рішення, саме з підстав наявності у позивача відповідних належно оформлених первинних документів, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій ТОВ «Даммара». Верховним Судом у постанові від 22.05.2020 року по справі №815/6475/15 з тих самих підстав залишено в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими позовні вимоги ТОВ «КАМБІО» задоволені в повному обсязі. Що стосується ПП «Енергодар Т», то зазначене підприємство по теперішній час надає відповідні послуги в якості електромонтажної організації та виконує роботи на різних об`єктах громадського будівництва.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції та на доведення вищезазначених позивачем обставин щодо здійснення розрахунку та фактичного руху активів на рахунках позивача за результатами виконання укладених між позивачем та контрагентами ТОВ «Даммара» та ПП «Енергодар Т» угод, а також додатково щодо реальності здійснення господарських операцій з цими контрагентами, позивачем надано копії виписок по рахунку позивача за 17.10.2014 року та за 20.10.2014 року, у яких наявні такі операції, зокрема щодо кор.: Даммара ТОВ; 17.10.2014 року на суму 11383,50 грн. часткова оплата за виконані роботи у вересні 2014 року по договору № ОД-ОД/14-27 від 22.08.2014 року, у т.ч. ПДВ 1897,25 грн.; 17.10.2014 року на суму 15112,50 грн. часткова оплата за виконані роботи у вересні 2014 року по договору № ОД-ОД/14-20 від 01.08.2014 року, у т.ч. ПДВ 2518,75 грн.; 17.10.2014 року на суму 17304,00 грн. часткова оплата за виконані роботи у вересні 2014 року по договору № ОД-ОД/14-25 від 05.08.2014 року, у т.ч. ПДВ 2884,00 грн.; 20.10.2014 року на суму 470,90 грн. часткова оплата за виконані роботи у вересні 2014 року по договору № ОД-ОД/14-27 від 22.08.2014 року, у т.ч. ПДВ 78,48 грн.; 20.10.2014 року на суму 1007,50 грн. часткова оплата за виконані роботи у вересні 2014 року по договору № ОД-ОД/14-20 від 01.08.2014 року, у т.ч. ПДВ 167,92 грн.; 20.10.2014 року на суму 1153,00 грн. часткова оплата за виконані роботи у вересні 2014 року по договору № ОД-ОД/14-25 від 05.08.2014 року, у т.ч. ПДВ 192,17 грн.; виписок по рахунку позивача за 30.10.2014 року, за 31.03.2015 року та за 07.04.2015 року, у яких наявні такі операції, зокрема щодо кор.: Енергодар Т ТОВ; 30.10.2014 року на суму 600000,00 грн. за ЗМР згідно договору № ОД-ОД/14-22 від 29.10.2014 року, у т.ч. ПДВ 100000,00 грн.; виписки по рахунку позивача за 31.03.2015 року, у якому наявні такі операції: 31.03.2015 року на суму 50000,00 грн. за ЗМР згідно договору № ОД-ОД/14-22 від 29.10.2014 року, у т.ч. ПДВ 8333,33 грн.; 07.04.2015 року на суму 28841,59 грн. за ЗМР згідно договору № ОД-ОД/14-22 від 29.10.2014 року, у т.ч. ПДВ 4806,93 грн.

Замовлення вищенаведених робіт обумовлено виконанням зобов`язань позивача за договором підряду № ОД-ОД/12-31 від 24 вересня 2012 року, укладеного між позивачем, як Підрядником, та ТОВ «Аланур Білдінг», як Замовником, щодо об`єкта багатоповерховий готельно-торговий комплекс з підземним паркінгом «Кадор» за адресою, вул. Катерининська, 27; договором підряду № ОД-ОД/13-26 від 10 червня 2013 року, укладеного між позивачем, як Підрядником, та ТОВ «Аланур Білдінг», як Замовником, щодо об`єкта 9-ти поверхова адміністративна будівля (адміністративний корпус № 1), за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 60; договору підряду № ОД-ОД/13-38 від 29 серпня 2013 року, укладеного між позивачем, як Підрядником, та ТОВ «Аланур Білдінг», як Замовником, щодо об`єкта «Жилий комплекс на земельних ділянках загальною площею 15,7га за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Дружний», масив № 10, ділянки № 11, 24, 25, 28, 30, 31, 32, 33, 34- (2 черга будівництва, ділянка 24-25).

На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, представником відповідача суду також надано копії податкової інформації, на яку йде посилання в акті перевірки, на підставі якого прийнято оскаржені податкові повідомлення-рішення, зокрема: листа-податкової інформації ДПІ у Київському районі м. Одеси від 05.05.2015 № 4858/22-03 ТОВ «Даммара» () за серпень-листопад 2014 року, в якому зазначено, що інформація надається для врахування в роботі при дослідженні ланцюга формування ПДВ відповідно до п. 74.2 ст. 74 ПК України; листа-податкової інформації ДПІ у Київському районі м. Одеси від 10.03.2015 № 3378/22-02 ПП «Енергодар Т» () за жовтень 2014 року, в якому зазначено, що інформація надається для врахування в роботі при дослідженні ланцюга формування ПДВ відповідно до п. 74.2 ст. 74 ПК України.

Перевіривши у сукупності представлені учасниками матеріали, апеляційний суд враховує, що позивачем виконано свій податковий обов`язок та підтверджено оспорювані господарські операції матеріалами первинного і бухгалтерського обліку, за якими вбачається зміст господарських операції, місце виконання робіт, період їх виконання, обсяги виконаних робіт, їх вартість, оплата та подальше використання операцій в господарській діяльності підприємств.

Відповідачем не надано достатніх та обґрунтованих доказів, які б спростовували здійснення вказаних господарських операцій, їх фактичну нереальність та вчинення позивачем дій поза межами правового поля та направлених на порушення вимог податкового законодавства у зв`язку із провадженням своєї діяльності.

Таким чином, з огляду на норми законодавства, що регулює спірні правовідносини, та характер спірних господарських операцій, позивач зобов`язаний був сформувати податковий кредит та валові витрати, відповідно, виконати податковий обов`язок з декларування податку на додану вартість та податку на прибуток, що в свою чергу здійснено позивачем у повному обсязі.

Всі зобов`язання, а також стан розрахунків позивача за цими операціями належним чином відображено позивачем у своєму податковому та бухгалтерському обліку, що в тому числі, не заперечується відповідачем.

Зазначені обставини свідчать про те, що висновки контролюючого органу про не підтвердження операцій за цими документами є оціночними, не спрямовані на виявлення фактичного допущення порушень у сфері оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток.

На момент виконання операцій контрагенти позивача є діючими суб`єктами господарювання, платниками податку на додану вартість.

Правовідносини у сфері господарської діяльності контрагентів самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару /робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Висновок контролюючого органу не ґрунтується дослідженні первинних документів відповідного суб`єкта господарювання, а виключно на підставі даних, що містяться в електронних базах органів податкової служби. Водночас, важливою є необхідність вивчення специфіки діяльності підприємства та безпосередньо змісту операцій контрагентів, що контролюючим органом не здійснено.

Фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту та валових витрат, що спростовує висновок відповідача про виявлені під час перевірки порушення вимог податкового законодавства.

Враховуючи викладене, з огляду на підтвердження правомірності дій позивача під час визначення об`єкта оподаткування з податку на додану вартість та податку на прибуток, недоведеність відповідачем обґрунтованості своїх висновків про допущення позивачем порушень у податковій сфері, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність безумовних обставин для задоволення адміністративного позову та скасування рішень суб`єкта владних повноважень в оспорюваній частині.

З огляду на те, що висновки суду про наявність підстав для задоволення позову відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 17.11.2021 року (з урахуванням терміну перебування судді-доповідача на лікарняному та у відпустці).

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

О.І. Шляхтицький