Справа № 280/851/20
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 листопада 2021 року Справа № 280/851/20 СН/280/39/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області та

Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в особі територіального підрозділу - Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, у якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача в оформленні вперше та видачі йому паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ;

- зобов`язати відповідача оформити та видати йому паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, з поставленою відміткою місця проживання без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки його персональних даних.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 послався на те, що у зв`язку з досягненням 16-річного віку він неодноразово звертався до відповідача із заявою про оформлення та видачу паспорту громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року. Однак йому відмовлено у видачі такого паспорта. Вважає цю відмову протиправною. Вказує, що не надавав та не надає згоди на обробку персональних даних, що є обов`язковою передумовою для отримання паспорту у вигляді пластикової картки, оскільки вважає, що обробка персональних даних порушує його конституційні права. Наполягає на тому, що з урахування постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразкові справі №806/3265/17 він має право на отримання паспорту у формі книжечки.

12 травня 2020 року Запорізький окружний адміністративний суд ухвалив рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково, а саме:

- зобов`язав Дніпровський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області оформити та видати паспорт громадянина України у вигляді книжечки позивачу відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ;

- у решті позовних вимог відмовив.

25 листопада 2020 року Третій апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову, якою частково задовольнив апеляційну скаргу позивача й скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нову постанову, якою позов задовольнив частково:

- визнав протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області щодо забезпечення права позивача на оформлення вперше та видачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ;

- зобов`язав Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області забезпечити оформлення та видачу позивачеві паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Постановою Верховного Суду від 19.07.2021 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Запорізького окружного адміністративного суду.

28.07.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу 280/851/20 передано на розгляд судді Конишевій О.В.

Ухвалою суду від 02.08.2021 прийнято до провадження справу №280/851/20 (Провадження № СН/280/39/21), справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 06.10.2021 залучено до участі у справі №280/851/20 в якості другого відповідача -Дніпровський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області. Розгляд справи розпочато спочатку.

Зокрема суд звертає увагу, що з матеріалів справи судом встановлено, що позивач пред`явив позов до Управління ДМС в особі територіального підрозділу - Дніпровського РВ УДМС. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що це є дві окремі особи, а саме, Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області зі статусом юридичної особи, та Дніпровський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області - територіальний підрозділ без статусу юридичної особи. В матеріалах наявні Положення відповідно до яких діють зазначені суб`єкти владних повноважень.

Дніпровський РВ УДМС в Запорізькій області є територіальним підрозділом Управління ДМС в Запорізькій області і діє в його структурі, це втім не змінює правового статусу цих суб`єктів владних повноважень у цьому спорі.

Судом апеляційної інстанції було встановлено відповідача_Управління ДМС, про що зазначив і Верховний Суд (а.с.162)

Отже, враховуючи висновки Верховного Суду по даній справі, оскільки особа зверталася із заявою саме до територіального підрозділу, належним відповідачем у даній справі є- Дніпровський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області. Так як позивачем не була виказана згода саме на заміну відповідача, а у відповіді на відзив зазначено було, що вірним відповідачем є саме Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, тому суд залучив до участі у справі в якості другого відповідача- Дніпровський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

Таким чином, у справі два відповідача: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (відповідач1 ) та Дніпровський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (відповідач 2).

11.11.2021 до суду надійшла заява позивача про відвід судді Конишевої О.В. у справі №280/851/20.

Ухвалою суду від 11.11.2021 визнано заяву про відвід судді Конишевої О.В. необґрунтованою та передано справу №280/851/20 для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і підлягає визначенню у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 11.11.2021 в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді Конишевій О.В у адміністративній справі №280/851/20 відмовлено.

Ухвалою суду від 17.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача 2 про закриття провадження в адміністративній справі №280/851/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 15 липня 2017 року разом зі своєю матір`ю, яка діяла в його інтересах, неодноразово звертався до Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі - «Дніпровський РВ УДМС») та Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі - «Управління ДМС») з метою оформлення паспорта у формі книжечки, але отримував відмови.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року у справі №808/3685/17 адміністративний позов ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжі управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково та визнано протиправною відмову від 4 жовтня 2017 року №2313/4873 Дніпровського РВ УДМС у видачі ОСОБА_1 , 2001 року народження, у зв`язку з досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Водночас відхиляючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача оформити й видати паспорт у формі книжечки, суд зауважив, що позивачем не було подано відповідачеві повного пакету документів, який передбачений пунктом 13 розділу ІІ Положення про паспорт громадянина України, і вказана обставина не стала підставою для відмови у видачі паспорту та не зазначена у відмові відповідача. З огляду на це суд дійшов висновку, що не може зобов`язати відповідача оформити та видати позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки, оскільки для одержання цього паспорта останньому необхідно звернутись до відповідача в установленому законом порядку та подати для цього всі передбачені чинним законодавством документи.

15 березня 2019 року позивач звернувся до Дніпровського РВ УДМС із заявою про призначення часу щодо оформлення паспорту у формі книжечки з посиланням на постанову Великої палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

12 квітня 2019 року позивач звернувся з аналогічною заявою.

Листом від 12 квітня 2019 року Дніпровський РВ УДМС надав відповідь, відповідно до якої зазначив перелік документів, необхідний для оформлення паспорта громадянина у формі книжечки. Аналогічна відповідь також надана 8 травня 2019 року.

15 червня 2019 року позивач повторно звернувся до Дніпровського РВ УДМС із заявою про оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки. До заяви додано: бланк заяви для оформлення паспорта у формі книжечки: дві фотокартки, копію свідоцтва про народження.

Листом від 16 липня 2019 року Дніпровським РВ УДМС надано відповідь, де зазначено про необхідність надання судового рішення щодо зобов`язання державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Аналогічна відповідь надана Управлінням ДМС від 15 липня 2019 року.

17 червня 2019 року позивач повторно звернувся до Державної міграційної служби України щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

Листом від 12 липня 2019 року заявника повідомлено про необхідність отримання судового рішення щодо оформлення паспорту у формі книжечки. Аналогічні відповіді надані листами від 30 липня 2019 року, від 13 серпня 2019 року, від 30 серпня 2019 року.

Позивач не погодився з цими діями відповідача та вважав їх протиправними, тому звернувся до суду з метою їхнього оскарження.

Постановою Верховного Суду від 19.07.2021 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Запорізького окружного адміністративного суду.

Верховний Суд у постанові від 19.07.2021 зазначив, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин Наказ Міністерства внутрішніх справ України №456 від 6 червня 2019 «Про затвердження Тимчасового порядку оформленні і видачі паспорта громадянина України» та не застосував до них Положення про паспорт громадянина України. Внаслідок цього суд не дослідив докази й не перевірив чи були дотримані позивачем вимоги вказаного Положення для одержання паспорта у виді книжечки та у світлі цього не надав правової оцінки відповідям міграційної служби.

Також Верховний суд зазначив, про помилковість застосування частини другої статті 14 Закону №5492-VI, коли дійшов висновку про те, що нею передбачено право позивача на паспорт у виді книжечки. Позаяк ця норма лише визначає форми документів, вказуючи, що вони виготовляються у формі книжечки, картки чи буклета. А відтак ця норма не має стосунку до права на отримання паспорта у виді книжечки. Зрештою це право встановлене іншими нормами матеріального права й актами їхнього застосування. Тому суд розглядає справу з урахуванням висновків Верховного Суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходив із наступного.

Статтею 5 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III (далі - Закон № 2235-III) визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до статті 5 Закону № 2235-III постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно з пунктами 1, 3, 5, 8, 9-11 Положення про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80 х 60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, чинним Положенням про паспорт громадянина України передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Також п. 13 Положення про паспорт громадянина України передбачено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Форма такої заяви, зазначеної у підпункті 1 пункті 13 Положення про паспорт громадянина України, була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України №320 від 13 квітня 2012 року «Про затвердження порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», а саме Додаток 1. Однак вказаний наказ втратив чинність на підставі наказу цього ж Міністерства від 1 березня 2018 року №161. Відтак на сьогодні немає іншого зразка форми про видачу паспорта громадянина України, встановленого Міністерством внутрішніх справ України для реалізації пункту 13 Положення про паспорт.

Наказ Міністерства внутрішніх справ України №456 від 6 червня 2019 «Про затвердження Тимчасового порядку оформленні і видачі паспорта громадянина України» хоч і містить форму заяви про видачу паспорта громадянина України (додаток 1), проте цей наказ, виходячи із його суті і змісту, не може бути застосовано у спірних правовідносинах, оскільки на дату подання документів відсутнє на користь заявника рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Водночас суд наголошує, що реалізація волевиявлення особи на отримання паспорта, незалежно від його форми, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу разом із об`єктивно необхідними для цього документами, зокрема для паспорта зразка 1994 року - двома фотокартками і свідоцтвом про народження.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суд від 21 листопада 2018 року у справі №821/1974/17, від 26 червня 2019 року у справі №0840/3992/18, від 19 липня 2019 року у справі №2340/2876/18, від 25 липня 2019 року у справі №807/85/18, від 7 серпня 2019 року у справі №520/11053/18, від 29 листопада 2019 року у справі № 260/1414/18, від 10 грудня 2020 року у справі №240/575/20.

Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI) визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно зі статтею 13 Закону № 5492-VI, документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на паспорт громадянина України.

Відповідно до частин 2, 4, 6 статті 14 Закону № 5492-VI, документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.

Отже, вказаним Законом також передбачена можливість видачі документа як у формі книжечки, так і у вигляді картки.

Спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача видати позивачу паспорт громадянина України у вигляді (формі) книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII.

З огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову, а також правове регулювання спірних відносин, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17.

Так, 26 березня 2018 року Верховним Судом ухвалено рішення у зразковій справі №806/3265/17.

Верховний Суд, ухвалюючи вказане рішення, зазначив, що ознаками типової справи є:

позивач - фізична особа, який територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ;

відповідач - територіальні органи ДМС України;

предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно із п. 21 ст. 4 КАС України типові адміністративні справи адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявленого аналогічні вимоги.

Таким чином, враховуючи предмет спору у цій справі та предмет спору у справі, яку розглянуто Верховним Судом як зразкову, суд дійшов висновку про те, що вказана справа є типовою справою по відношенню до справи №806/3265/17-а.

Отже, правові висновки Верховного Суду, які зроблені під час розгляду зразкової справи №806/3265/17-а, підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи.

У зазначеному рішенні Верховний Суд констатував, що норми Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій.

На переконання Верховного Суду це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто, таке втручання не було "встановлене законом"), не є "необхідним у демократичному суспільстві". Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

Як зазначено у рішенні Верховного Суду від 26 березня 2018 року, позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і таке втручання є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Таким чином, заявник, звернувшись до уповноваженого суб`єкта з відповідними документами (із заявою про оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки, дві фотокартки, копію свідоцтва про народження), які передбачені законодавством, має право на отримання документа у формі книжечки, зокрема, паспорта громадянина України, а відмова відповідача 2 з підстави не надання позивачем рішення суду про зобов`язання державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року є протиправною.

Оскільки, спірні правовідносини між сторонами виникли саме з приводу фактичної відмови відповідача у видачі позивачу паспорта громадянина України у формі "книжечки", враховуючи правові висновки Верховного Суду, які викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, суд дійшов висновку щодо наявності у позивача права на отримання паспорту у формі "книжечки", у зв`язку із чим позовні вимоги в частині визнання протиправною відмову відповідача 2 в оформленні видачі йому паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ є обґрунтованими.

Проте, у зв`язку із тим, що Дніпровським районним відділом у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області 12.12.2020 позивачу було видано паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача оформити та видати йому паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, з поставленою відміткою місця проживання без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки його персональних даних, не підлягають задоволенню.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, які підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за позовною заявою до ухвалення рішення по справі. Таким чином, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог судовий збір у розмірі 280 грн. 27 коп. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер відсутній) до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 90, ), Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (69041, м.Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, 12- А) -задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер відсутній) судовий збір у розмірі 280,27 грн. (двісті вісімдесят гривень 27 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 90, ).

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер відсутній) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 17.11.2021.

Суддя О.В. Конишева