Справа № 420/6332/20
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 р. Категорія 106020000м.ОдесаСправа № 420/6332/20
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси Німас Інни Ярославівни про визнання дій щодо затвердження актів №89 та №96 щодо перевищення строку притягнення до адміністративної відповідальності по справі №522/7717/17 від 14.01.2019 року протиправними та скасування цих актів, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси Німас Інни Ярославівни про визнання дій щодо затвердження актів №89 та №96 щодо перевищення строку притягнення до адміністративної відповідальності по справі №522/7717/17 від 14.01.2019 року протиправними та скасування цих актів, мотивуючи його тим, що дії керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси Німас Інни Ярославівни щодо затвердження актів безпосередньо вплинули на її права та свободи, а саме, вони порочать звання судді, підривають авторитет правосуддя. Крім того, позивач вказує, що вказані дії призвели до проведення попередньої перевірки відомостей, викладених у скарзі ОСОБА_2 стосовно позивача та яка на теперішній час триває.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року клопотання представника відповідача Керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси Німас Інни Ярославівни про закриття провадження у справі (вх.№34017/20) задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині скасування акта №89 щодо перевищення строку притягнення до адміністративної відповідальності по справі №522/7717/17 від 14.01.2019 року та акта №96 щодо перевищення строку притягнення до адміністративної відповідальності по справі №522/7717/17 від 14.01.2019 року. Позов ОСОБА_1 до Керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси Німас Інни Ярославівни (вул.Балківська,33, м.Одеса, 65029) про визнання дій щодо затвердження актів №89 та №96 щодо перевищення строку притягнення до адміністративної відповідальності по справі №522/7717/17 від 14.01.2019 року протиправними залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що однією з підстав відкриття дисциплінарного провадження відносно неї Вищою радою правосуддя були відомості, викладені в оскаржуваних актах. Крім того, апелянт вказує, що відповідач при затвердженні вищезазначених актів, вийшов за межі своїх функціональних обов`язків (посадової інструкції), оскільки до її повноважень не належить надання оцінки діям суддів.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із протоколом робочої наради суддів Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2018 року, було прийняте рішення щодо доручення керівнику апарату суду організувати передачу справ з виписками з актів передачі, в яких зафіксувати дату передачі справ суддям та доповідні записки про розподілення адміністративних справ іншим суддям, та розпорядження суду «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи»

14.12.2018 року секретарями судових засідань А.С. Журавицьким, А.В. Зіновієвою, секретарем судді ОСОБА_1. Говоровою А.М., були складені Акти №89 про перевищення строку притягнення до адміністративної відповідальності по справі №522/7717/17 від 14.12.2018 року та акт №96 про перевищення строку притягнення до адміністративної відповідальності по справі №522/7717/17 від 14.12.2018 року.

Вказані акти затвердженні керівником апарату Приморського районного суду міста Одеси 14.12.2018 року.

17 січня 2019 року Приморським районним судом м. Одеси, суддя - Єршова Л.С. було ухвалено постанову по справі №522/7717/17, провадження №3/522/587/19, в якій міститься посилання на Акт №89 від 14.12.2018 року, про закриття провадження по справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

31 січня 2019 року Приморським районним судом м. Одеси; суддя - Кічмаренко С.М. було ухвалено постанову по справі №522/7717/17, провадження №3/522/621/19, в якій міститься посилання на Акт №96 від 14.12.2018 року, про закриття провадження по справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

26 серпня 2020 року ухвалою Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя №2469/3дп/15-20 «Про відкриття дисциплінарної справи стосовно судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 », відповідно до якої відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 .

Вважаючи дії керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси Німас Інни Ярославівни щодо затвердження актів №89 та №96 протиправними позивач звернулась до суду з даним позовом.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII від 2 червня 2016 року (надалі - Закон № 1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.155 Закону України № 1402-VIII, організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.

Частиною третьої цієї статті Закону встановлено, що керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування Єдиної судової інформаційної (автоматизованої) системи, інформує збори суддів про свою діяльність. Збори суддів можуть висловити недовіру керівнику апарату суду, що має наслідком звільнення його з посади.

Відповідно до ч.ч.4-5 цієї статті закону, керівника апарату місцевого суду, його заступника призначає за погодженням голови відповідного суду на посаду та звільняє з посади начальник відповідного територіального управління Державної судової адміністрації України, а керівників апаратів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду, Верховного Суду, їх заступників призначає за погодженням голови відповідного суду на посаду та звільняє з посади Голова Державної судової адміністрації України.

Керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату суду, застосовує до них заохочення та накладає дисциплінарні стягнення. Добір працівників апарату суду здійснюється на конкурсній основі, крім випадків переведення державних службовців відповідно до законодавства про державну службу.

Наказом Державної судової адміністрації України від 20.07.2005 року №86 затверджено, серед іншого Типову посадову інструкцію керівника апарату місцевого загального суду (надалі - Посадова інструкція).

Відповідно до п.1.6 Посадової інструкції, керівникові апарату безпосередньо підпорядковані помічник голови, помічник заступника (помічники заступників) голови суду та помічники суддів, секретарі судового засідання, консультанти, старший секретар суду, завідувач архіву (архіваріус), завідувач господарством, бібліотекар, водії, інші працівники відповідно до підпорядкованості за посадами штатного розпису суду, за наказом голови суду - старший судовий розпорядник та судові розпорядники.

Пунктами 2.1; 2.3 Посадової інструкції передбачено, що керівник апарату здійснює безпосереднє керівництво апаратом суду, забезпечує організованість та злагодженість у роботі підрозділів суду, працівників апарату суду, їх взаємодію у виконанні завдань, покладених на апарат суду щодо організаційного забезпечення діяльності суду. Організовує ведення діловодства в суді відповідно до Інструкції з діловодства.

Відповідно до п.п.1.6, 1.7 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України відповідальність за стан та організаційне забезпечення діловодства в суді покладається на керівника апарату суду, а в разі його відсутності - на заступника керівника апарату суду або особу, яка виконує його обов`язки. Організація діловодства та контроль за додержанням установлених правил роботи з документами у підрозділах апарату суду покладаються на керівників цих підрозділів.

Згідно з п.1.8 Інструкції, в апараті суду визначається особа, відповідальна за ведення діловодства (за потреби - в кожному структурному підрозділі суду), яка забезпечує облік і проходження документів у строки, що передбачені чинним законодавством або самим документом; звітує перед керівництвом про стан виконання документів.

Відповідно до п.6.2 Інструкції, організаційно-розпорядчі документи суду (накази і розпорядження керівництва суду), внутрішні документи суду (листи, службові, доповідні записки, окремі види довідок тощо) реєструються в АСДС службою діловодства (відповідальним працівником або відповідним структурними підрозділом).

Організаційно-розпорядчими документами суду визначаються питання інформаційно-правової роботи в суді, порядок подання внутрішніх документів керівництву суду, порядок опрацювання документів коректором тощо (п.6.3 Інструкції).

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та рішення у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року п.52;57).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (див., рішення у справі "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielskiand PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62 та у справі "Воловік проти України" (Volovik v. Ukraine) від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.).

Термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції ( 995_004 ) спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі "Коем та інші проти Бельгії" (Coeme and Others v. Belgium), NN 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII). Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".( додатково див.п.23 -24 рішення ЄСПЛ у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви N 29458/04 та N 29465/04) від 20 липня 2006 року.

З системного аналізу Інструкції з діловодства та Посадової інструкції, вбачається, що керівник апарату не обмежений у своїх посадових обов`язках затвердженням лише даних актів, а наділений широким колом повноважень щодо самостійного визначення порядку організації роботи в суді.

Як зазначалось раніше, рішенням загальних зборів Приморського районного суду м. Одеси, що підтверджено протоколом робочої наради суддів Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2018 року, доручено керівнику апарату суду організувати передачу справ з виписками з актів передачі, в яких зафіксувати дату передачі справ суддям та доповідні записки про розподілення адміністративних справ іншим суддям, та розпорядження суду «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи».

Вказане доручення було виконано шляхом складання оскаржуваних актів, які були затверджені відповідачем, а також шляхом складання довідних записок про передачу справ для розподілення адміністративних справ іншим суддям, та видання розпорядження суду «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи».

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що однією з підстав відкриття дисциплінарного провадження відносно неї Вищою радою правосуддя були відомості, викладені в оскаржуваних актах, оскільки апелянтом не доведено, що такі наслідки настали для неї саме після та внаслідок дій керівника апарату суду із затвердження актів.

Крім того, позивачкою не обґрунтовано, яким чином оскаржувані дії із затвердження актів порушують права та/або інтереси позивачки.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога щодо визнання протиправними дій щодо затвердження актів №89 та №96 щодо перевищення строку притягнення до адміністративної відповідальності по справі №522/7717/17 від 14.01.2019 року не підлягає задоволенню.

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів).

Рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування (пункт 18 частини першої статті 4 КАС України).

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

Обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас право на судове оскарження не є абсолютним, наявність лише формальної або процедурної помилки, без врахування рішення, яке має для суб`єкта конкретні юридичні наслідки, не є підставою для звернення до суду.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів.

У свою чергу до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинені ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Акт щодо про перевищення строку притягнення до адміністративної відповідальності - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що здійснюють забезпечення діловодства в суді, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів. Оцінка цього акту , в тому числі й оцінка дій службових осіб -керівника апарату суду щодо його затвердження ,складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Вказані вище акти є лише службовими документами, що фіксують певні обставини та висновки щодо руху справи у суді, наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, тобто такий акт та дії посадових осіб суду зі складання цього акта та/або затвердження не створюють правових наслідків, не породжують, не змінюють та не звужують права особи, не встановлюють для неї додаткових обов`язків та не покладають відповідальність, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 5 КАС України, яке може бути оскаржено до адміністративного суду.

Отже, доводи позивача щодо неправомірного змісту вказаних актів, невідповідність положень, які наведені в акті, нормам законодавства та оцінювання цих актів позивачем як надання оцінки діям судді, а також стосовно позовних вимог щодо їх скасування є безпідставними, оскільки висновки, викладені в акті, є відображенням дій працівників і самі собою не породжують правових наслідків для позивача та відповідно такий акт, дії по його складанню та висновки у ньому не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача або настання негативних наслідків, не порушують його прав, свобод або інтересів, що, унеможливлює розгляд вимог про визнання протиправними та скасування таких у порядку адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таким чином, суд, керуючись принципом верховенства права, практикою ЄСПЛ , як джерела права, вимогами чинного процесуального закону та враховуючи практику Верховного Суду , вважає, що вказана справа у частині вимог про скасування актів не належить до юрисдикції адміністративного суду, який в цьому випаду, у розумінні статті 6 Конвенції, не є «судом встановленим законом», а провадження у справі в частині позовних вимог щодо скасування актів підлягає закриттю.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 року у справі № 640/19671/18

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Німас Інни Ярославівни в частині позовних вимог про скасування актів.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року по справі № 420/6332/20, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.