Справа № 540/4296/21
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/4296/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач) щодо невиплати йому пенсії з жовтня 2016 року як внутрішньо переміщеній особі; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 , та виплатити заборгованість за період, починаючи з жовтня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 був зареєстрований та постійно проживав в м. Макіївка Донецької області, де перебував на обліку у Пенсійному фонді та отримував пенсію. У зв`язку з проведенням бойових дій на території м. Макіївка, де мешкав позивач, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивач змінив місце проживання та з жовтня 2015 року тимчасово проживав у АДРЕСА_1 .

В 2015 року звернувся до відповідача з заявою про взяття на облік та нарахування пенсії. З 2015 року відповідач нараховував ОСОБА_1 пенсійне забезпечення у розмірі 5563 гривень, але починаючи з жовтня 2016 року без правових підстав припинив нарахування пенсії. Будь якої інформації щодо прийняття рішення про припинення пенсії від відповідача позивач не отримував. Підстав для припинення виплати пенсії позивач не вбачає. На час вирішення питання про призначення пенсії відповідно до статті 44 Закону № 1058-ІУ, відповідачу був наданий повний пакет документів, які не містили недостовірних відомостей. Будь-яких зауважень щодо змісту документів, на підставі яких відбувалось призначення пенсії, з боку органів ПФУ позивачу не пред`являлось. Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1V від 09.07.2003 (статтею 49) передбачено право територіального органу Пенсійного фонду своїм рішенням припиняти виплату пенсії, у випадках: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Натомість, жодної з визначених Законом підстав для припинення виплати пенси, не існує.

Ухвалою від 19.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 22.09.2021 о 10:00 год., запропоновано позивачу надати суду докази перебування на обліку в ГУ ПФУ у Херсонській області, докази виплати пенсії з 2015 року та докази припинення виплати пенсії в 2016 році, пояснення причин не звернення до суду з 2016 року до 2021 року із заявою про поновлення виплати пенсії. Позивач не надав додаткових доказів у справі.

10.09.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, також відповідач надав суду копію пенсійної справи. Звертає увагу суду на те, що довідка від 19.10.2015 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що стала підставою для взяття позивача на пенсійний облік, припинила свою дійсність 19.04.2016. Іншої довідки про продовження строку дії попередньої, ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду України не надано. 31.08.2016 Комісією по розгляду скарг та звернень громадян з питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та житлової субсидії Генічеської РДА (далі - Комісія), прийнято рішення про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі - ОСОБА_1 , що оформлено протоколом № 20. На підставі рішення Комісії, Атестата №206 про зняття з обліку, позивача знято з обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, як пенсіонера - внутрішньо переміщеної особи та припинено виплату пенсії за вислугу років з 01.10.2016. Відповідач вказує, що позивача було неможливо повідомити про прийняте рішення, оскільки за адресою місця проживання, зазначеною у довідці ВПО (єдиною адресою, що була відома відповідачу) ОСОБА_1 , згідно з довідкою підприємства поштового зв`язку, не проживає . З моменту припинення виплати пенсії та станом на дату звернення ОСОБА_1 до суду, жодних заяв чи звернень щодо поновлення виплати пенсійних виплат на адресу Управління ПФУ не надходило.

Ухвалою від 22.09.21 судом закрито підготовче провадження, призначено до судового розгляду по суті на 01.11.2021 об 11:00 год.

01.11.2021 суд перейшов до розгляду справи в письмовому провадженні у зв`язку з поданням сторонами заяв про розгляд справи без їх участі.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за вислугу років з 2013 року, що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_1 . Перебував на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, як внутрішньо переміщена особа, на підставі довідки від 19.10.2015 № (термін довідки 19.04.2016), місце реєстрації з 23.10.2015 у с. Щасливцево Генічеського району Херсонської області. Отримував пенсію по 30.09.2016, пенсія перераховувалась на рахунок у установі АТ «Ощадбанк».

31.08.2016 Комісією по розгляду скарг та звернень громадян з питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та житлової субсидії Генічеської РДА (далі - Комісія), прийнято рішення про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі - ОСОБА_1 , що оформлено протоколом № 20. На підставі рішення Комісії, Атестата №206 про зняття з обліку, позивача знято з обліку Головного управління Пенсійного фощ України в Херсонській області, як пенсіонера - внутрішньо переміщеної особи та припинено виплату пенсії за вислугу років з 01.10.2016 року.

Позивач вважає, що відповідач протиправно припинив виплату йому пенсії, тому звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи цей спір, суд керувався наступними приписами законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Основного Закону).

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.09.2018р. у зразковій справі №805/402/18.

З аналізу зазначених норм Закону № 1058-IV слідує, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону №1058-IV.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу припинена виплата пенсії на підставі недотримання позивачем вимог постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме - припинення дії довідки від 19.10.2015 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відсутність іншої довідки про продовження строку дії попередньої довідки, відсутність ОСОБА_1 за адресою проживання, яка вказана у довідці від 19.10.2015 № .

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб. Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

До статті 4 Закону були внесені зміни Законом «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 921-VIII від 24.12.2015, та передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Отже, довідки, що були видані внутрішньо переміщеним особам до 13 січня 2016 року, і які були дійсними на момент набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», також є чинними та діють безстроково, крім довідок, дію яких було скасовано з підстав, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Стаття 12 Закону передбачає, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості. Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно з якою призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Поновлення або припинення соціальних виплат здійснюється публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365.

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" затверджений Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійсненням контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Відповідно до п.п. 4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі, зокрема, скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

За змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Закінчення терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Зазначена правова позиція висловлена у Рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18, залишеному без змін Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018

Суд приймає до уваги, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії. Доказів скасування довідки від 19.10.2015 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, немає. Закінчення строку дії довідки про взяття на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території, не є підставою для припинення нарахування та виплати пенсії позивачу. Аналогічна правова позиція також зазначена в постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №592/5928/17, від 09 квітня 2020 року у справі №185/3103/17(2-а/185/255/17).

Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України або підставою для їх обмеження. Таким чином, держава зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація права, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України.

Отже, рішення щодо припинення (відновлення) виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам мають прийматись територіальними органами Пенсійного фонду України та у відповідності до Закону № 1058.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ГУ ПФУ у Херсонській області рішення про припинення або зупинення виплати пенсії позивачу з 01.10.2016 не приймало. Підставою для припинення виплати пенсії позивачу став протокол комісії по розгляду скарг та звернень громадян з питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та житлової субсидії Генічеської РДА № 20 від 31.08.2016 про не призначення пенсії ОСОБА_1 .

Отже, ГУ ПФУ України в Херсонській області без прийняття відповідно рішення припинило виплату позивачу пенсії з 01.10.2016, керуючись виключно інформацією про закінчення строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи, при цьому проігноровано той факт, що законодавством дія довідок була визнана безстроковою.

Щодо іншої підстави відповідача для припинення виплати позивачу пенсії, яка викладена у відзиві на позовну заяву - встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування, то суд враховує відсутність відповідних доказів таких доводів відповідача. Крім того, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України. Як зазначалось вище, наведений у частині 1 ст. 49 Закону № 1058-IV перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом. Водночас, як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, право на отримання пенсії стало залежним від місця проживання позивача, який є громадянином України, та не передбачено Законом № 1058-IV.

Суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, в якому зазначено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р., право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 р. № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Частиною 1 статті 47 Закону України № 1058 передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вказане, суд вважає, що у відповідача відсутні законні підстави щодо не виплати позивачу пенсії за вислугу років з 01.10.2016, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Згідно частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 245 КАС України зазначено, що в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи, що відповідачем припинено позивачці виплату пенсії з підстав, не передбачених Законом № 1058-IV та не у порядку, передбаченому чинним законодавством, і відповідач не надав суду доказів зворотного, тому суд дійшов висновку щодо протиправності таких дій відповідача та з метою відновлення порушених прав позивача вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області поновити нарахування та виплату позивачу пенсії з 01.10.2016, та виплатити заборгованість пенсії, що виникла з 01.10.2016 року.

Судові витрати відносяться на відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з жовтня 2016 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), та виплатити заборгованість по пенсії, що виникла за період з жовтня 2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 112010201