Справа № 120/7840/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 р. Справа № 120/7840/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2021 до суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) до Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови за № 227742 від 08.06.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 22.04.2021 посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті на автомобільній дорозі М-05 "Київ-Одеса" (452 км+811) проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки "VOLVO", модель FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом "KOGEL", модель SN 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

За результатами контролю складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 271973 від 22.04.2021. Відповідно до цього акта виявлено порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху України, а саме перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень - навантаження на строєну вісь складає 23,07 т при допустимому 22,0 т.

На підставі зазначеного акта відповідач прийняв постанову № 227742 від 08.06.2021 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується та вважає воно неправомірно винесене щодо власника транспортного засобу, а не автомобільного перевізника, а тому підлягає скасуванню.

Так, позивач зазначає, що він є власником тільки транспортного засобу марки "VOLVO", модель FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а власником напівпричепу марки "KOGEL", модель SN 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є його батько ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 16.02.2019.

Крім того, позивач вказує на те, що автомобіль марки "VOLVO", модель FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 переданий строкове безоплатне користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) на підставі договору позички транспортного засобу від 01.10.2019.

Відтак під час здійснення габаритно-вагового контролю 22.04.2021 користувачем автомобіля марки "VOLVO", модель FH був ФОП ОСОБА_2 , який і здійснював перевезення вантажу. При цьому позивач зауважує, що основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_2 є 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт". Водночас основним та єдиним видом економічної діяльності позивача ФОП ОСОБА_1 є 46.31 "Оптова торгівля фруктами й овочами". Тому, як зазначає позивач, він не має жодного відношення до вантажних автомобільних перевезень.

Крім того, під час габаритно-вагового контролю ФОП ОСОБА_2 надавав працівникам Укртрансбезпеки всі наявні у нього документи, зокрема товарно-транспорту накладну від 22.04.2021 № 290545, договір позички транспортного засобу від 01.10.2019 та акт передачі транспортного засобу від 01.10.2019. Відповідно до вказаних документів користувачем транспортного засобу та автомобільним перевізником вантажу є ФОП ОСОБА_2 .

Також, на думку позивача, працівники Укртрансбезпеки неправомірно застосували штраф, оскільки перевищення навантаження на строєну вісь склало 4,86%, а не 5%. До того ж справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт було розглянуто без його участі, тоді як позивач надсилав на адресу відповідача клопотання про відкладення розгляду справи на інший день або передачу справи на розгляд в Управління Укртрансбезпеки в Одеській області. Незважаючи на це, відповідач виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Ухвалою суду від 20.07.2021 позовну заяву ФОП ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ч. 7 ст. 161 КАС України. Так, з наведеннях відповідних мотивів суд дійшов висновку, що до позовної заяви позивач не додав копії оскаржуваної постанови за № 227742 від 08.06.2021 та копій інших додатків до позовної заяви, які є в переліку, але фактично відсутні, у зв`язку з чим позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

26.08.2021 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано копії оскаржуваної постанови за № 227742 від 08.06.2021 та інших додатків до позовної заяви.

Ухвалою суду від 31.08.2021 відкрито провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою у відповідача витребувано додаткові письмові докази, а саме засвідчені належним чином копії усіх матеріалів справи щодо порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про автомобільний транспорт, що стали підставою для прийняття оскаржуваної постанови за № 227742 від 08.06.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн.

27.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що 22.04.2021 посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки під час габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки "VOLVO", модель FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом "KOGEL", модель SN 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що використовувався перевізником ОСОБА_1 , було виявлено факт перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 № 1306 (далі - ПДР). Так, під час зважування транспортного засобу встановлено, що фактичне навантаження на строєну вісь складає 23,07 тонн при допустимих - 22 тоннах.

За результатами проведеної перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, акт про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

08.06.2021 відбувався розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт щодо акта № 271973 від 22.04.2021. Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого було відмовлено. На розгляд справи прибув ОСОБА_2 без відповідних повноважень на право представництва ОСОБА_1 . Крім того, жодних доказів, які б спростовували факт перевищення транспортним засобом габаритно-вагових параметрів надано не було. Тому за результатами розгляду прийнято постанову № 227742 від 08.06.2021, якою до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 1700,00 грн за порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Відповідач зауважує, що жодним законодавчим чи нормативним актом не визначено різниці між зважуванням транспортних засобів у разі перевезення подільних, неподільних або наливних вантажів. Тому водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема, сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Водночас на спростування аргументів позивача відповідач зазначає, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра, який перевищує нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР більш як на 2%, за відсутності відповідного дозволу, посадові особи Укртрансбезпеки зобов`язані скласти акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначити в установленому порядку суму плати за проїзд.

Окрім того, відповідач вказує на те, що перевірка транспортного засобу здійснюється посадовими особами Укртрансбезпеки відповідно до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007, без визначення необхідності застосування затвердженою Мінекономрозвитку або іншою методикою.

Відповідач вважає, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством, та не порушував прав позивача, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

На виконання вимог ухвали суду від 31.08.2021 про витребування додаткових доказів разом з відзивом на позов відповідач надав такі документи (у вигляді засвідчених копій): постанову № 227742 від 08.06.2021 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн, повідомлення про розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, клопотання ФОП ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та направлення справи до Управління Укртрансбезпеки за місцезнаходженням виявлення порушення та перебування ФОП ОСОБА_1 , лист за № 3027/21.1/23-21 від 09.06.2021 про розгляд клопотання ФОП ОСОБА_1 , акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 271973 від 22.04.2021, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0057119 від 22.04.2021, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0068185 від 22.04.2021, розрахунок плати за проїзд б/н від 22.04.2021, квитанцію про зважування від 22.04.2021, свідоцтво ДП "Київоблстандартметрологія" № П40М05904920 від 20.05.2020 про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, товарно-транспортну накладну № 201586 від 22.04.2021, посвідчення водія ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 05.12.2018, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 16.02.2019.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи та аргументи сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що як фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований 29.06.2011 (РНОКПП НОМЕР_5 ) за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач здійснює таку господарську діяльність: 43.31 "Оптова торгівля фруктами й овочами" (основний); 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт" та 47.19 "Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах".

05.12.2018 за позивачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на транспортний засіб марки "VOLVO", модель FH 12, тип "спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е", шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 05.12.2018.

01.10.2019 між ФОП ОСОБА_1 (позичкодавець) та ФОП ОСОБА_2 (користувач) укладено Договір позички транспортного засобу від 01.10.2019.

Розділом 1 зазначено Договору передбачено, що позичкодавець передає користувачу у безоплатне користування на строк, що обумовлений цим договором, транспортний засіб, який користувач зобов`язується повернути позичкодавцеві після закінчення строку, встановленого цим договором.

Під транспортними засобами розуміється спеціалізований сідловий тягач-Е Volvo FH 12, державний номер НОМЕР_7 , дата випуску 2000, номер кузова НОМЕР_6 , право власності позичкодавця підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Відповідно до пункту 3.1 Договору строк, на який надається об`єкт позички становить 5 років з моменту його передачі.

Актом передачі транспортних засобів в користування (позичку) від 01.10.2019 до Договору позички транспортного засобу позичкодавець належним чином передав, а користувач прийняв транспортні засоби: спеціалізований сідловий тягач-Е Volvo FH 12, державний номер НОМЕР_7 , дата випуску 2000, номер кузова НОМЕР_6 , право власності позичкодавця підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 16.09.2019, господарська діяльність якого пов`язана з перевезенням вантажів (КВЕД 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт" (основний)).

16.02.2019 за ОСОБА_2 зареєстрував право власності на напівпричіп марки "KOGEL", модель SN 24, тип "загальний напівпричіп - загальний н/пр - бортовий - Е", шасі (кузов, рама) № НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 16.02.2019.

22.04.2021 ФОП ОСОБА_1 , як автомобільним перевізником, здійснено транспортування кукурудзи урожаю 2020 року від вантажовідправника ТОВ "УРУС-ОПТ" до вантажоотримувача порт Олімпікс в м. Одесі автомобілем марки "VOLVO", реєстраційний номер НОМЕР_7 , з напівпричепом за реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . На підтвердження перевезення вантажу видано товарно-транспортну накладну № 201586 від 22.04.2021.

Під час здійснення вказаного перевезення, 22.04.2021 посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на автомобільній дорозі М-05 "Київ-Одеса" (452 км+811) проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки "VOLVO", модель FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом "KOGEL", модель SN 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Під час зважування зазначеного транспортного засобу виявлено факт перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, а саме встановлено, що навантаження на строєну вісь складає 23,07 т при допустимому 22,0 т.

За результатами контролю складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 271973 від 22.04.2021, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0057119 від 22.04.2021, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0068185 від 22.04.2021, розрахунок плати за проїзд б/н від 22.04.2021.

17.05.2021 відповідач направив на адресу позивача ФОП ОСОБА_1 повідомлення про розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, який призначено на 08.06.2021.

08.06.2021 позивач надіслав до Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки клопотання про відкладення розгляду справи та направлення справи до Управління Укртрансбезпеки за місцезнаходженням виявлення порушення та перебування позивача, а саме до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

08.06.2021 відповідач прийняв постанову № 227742 від 08.06.2021, якою застосував до позивача ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 1700,00 грн, який передбачено абзацом 3 частини першої статті 60 цього Закону.

Листом від 09.06.2021 за № 3027/21.1/23-21 відповідач повідомив позивача про відмову у задоволенні його заяви про відкладення розгляду справи, оскільки термін розгляду даної справи (акта) закінчується 22.06.2021. Крім того, відповідач зазначив, що 08.06.2021 на розгляд справи прибув ОСОБА_2 без відповідно оформленого повноваження.

Вважаючи неправомірною постанову Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за № 227742 від 08.06.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн, позивач за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Оцінюючи спірні правовідносини та встановлені обставини справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Так, на виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10 вересня 2014 року "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Постанова № 103).

Відповідно до п. 1 Постанови № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з п.п.1 п. 4 Постанови № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Відповідно до п. 8 Постанови № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26 червня 2015 року "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області.

В силу вимог пп. 15, 27 п. 5 Постанови № 103 Укртрансбезпеки відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Водночас процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

За приписами п. 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, в тому числі державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Крім того, суд зауважує, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 за № 196-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" Подільське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки реорганізовано шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області з Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області. Водночас пунктом 3 вказаного розпорядження встановлено, що територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам, що утворюються.

Згідно з ст. 5 Закону № 2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст. 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до абз. 2 п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Абзацом 3 частини першої статті 20 Закону № 2344-III встановлено, що а порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтям 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Тобто, як зазначено в абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників.

Визначальним в межах розгляду цієї справи суд вважає встановлення факту того, чи є позивач перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, адже основні доводи позивача полягають саме в тому, що відповідач протиправно застосував адміністративно-господарський штраф до неналежного суб`єкта правопорушення.

Так, згідно із статтею 1 Закону № 2344-III:

автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Крім того, статтею 33 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Отже, відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме автомобільні перевізники, а не власники транспортних засобів, за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього у відповідності до статті 1 ПДР.

Судом встановлено, що станом на день рейдової перевірки 22.04.2021 та складання акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом № 271973 від 22.04.2021, на підставі якого у подальшому було винесено оскаржувану постанову, позивач ФОП ОСОБА_1 дійсно був власником транспортного засобу марки "VOLVO", модель FH 12, тип "спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е", шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 05.12.2018.

Однак, як видно з матеріалів справи, 01.10.2019 між ФОП ОСОБА_1 (позичкодавець) та ФОП ОСОБА_2 (користувач) укладено Договір позички транспортного засобу від 01.10.2019, згідно з яким у порядку та на умовах, визначених Договором, позичкодавець передає, а користувач приймає у строкове безоплатне користування транспортний засіб типу "спеціалізований сідловий тягач-Е", марки "Volvo", моделі FH 12, державний номер НОМЕР_7 , дата випуску 2000, номер кузова НОМЕР_6 , право власності позичкодавця підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Згідно з положеннями пункту 2.4.5 Договору об`єкт позички вважається переданим позичкодавцем користувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі об`єкту позички.

Відповідно до пункту 3.1 Договору строк, на який надається об`єкт позички становить 5 років з моменту його передачі.

01.10.2019 на виконання умов Договору сторонами складено та підписано акт передачі транспортних засобів в користування (позичку) до договору позички транспортних засобів, відповідно до якого позичкодавець належним чином передав, а користувач прийняв транспортні засоби: спеціалізований сідловий тягач-Е Volvo FH 12, державний номер НОМЕР_7 , дата випуску 2000, номер кузова НОМЕР_6 , право власності позичкодавця підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Крім того, суд зауважує, що власником напівпричепу марки "KOGEL", модель SN 24, тип "загальний напівпричіп - загальний н/пр - бортовий - Е", шасі (кузов, рама) № НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 16.02.2019.

Отже, з урахуванням наведеного судом встановлено, що транспортний засіб марки "VOLVO", модель FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_7 , на момент проведення контролюючим органом рейдової перевірки 22.04.2021 перебував у законному користуванні ФОП ОСОБА_2 на умовах позички, який використовував його у своїй господарській діяльності для здійснення перевезень.

Додатковим підтвердженням цих обставин є товарно-транспортна накладна № 201586 від 22.04.2021, в якій чітко відображено, що ПП ОСОБА_1 є автомобільним перевізником, ОСОБА_2 - водієм транспортного засобу.

При цьому суд зауважує, що вказана накладна була у розпорядженні відповідача, знаходилася в матеріалах справи щодо порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, однак не була врахована під час прийняття оскаржуваної постанови.

Крім того, з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 16.09.2019 та здійснює господарську діяльність у сфері перевезення вантажів (КВЕД 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт" (основний)).

В цьому контексті суд зазначає, що основним нормативно-правовим актом, що визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання, є Господарський кодекс України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Крім того, господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Також частиною другою статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 828 Цивільного кодексу України договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд зауважує, що частина четверта статті 828 ЦК України після слів "позички транспортного засобу" була доповнена словами "(крім наземних самохідних транспортних засобів)" відповідно до пункту 2 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень" від 5 липня 2011 року № 3565-VI, прийняття якого, як свідчить Пояснювальна записка до вказаного Закону, мало на меті саме усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Пункт "b" статті 1 Європейської угоди, що стосується праці екіпажів транспортних засобів, здійснюючих міжнародні автомобільні перевезення (дата приєднання Україною 7 вересня 2005 року) визначає, що "автомобіль" - це будь-який самохідний автотранспортний засіб, що зазвичай використовується для автомобільних перевезень людей чи вантажів або для буксирування дорогами транспортних засобів, що використовуються для перевезення людей чи вантажів; цей термін не охоплює сільськогосподарські трактори.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відтак, з огляду на відсутність у чинному законодавстві України на час виникнення спірних правовідносин чіткого визначення поняття "наземний самохідний транспортний засіб", не посвідчення нотаріально договорів позички транспортних засобів не свідчить про недійсність останніх.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 812/1823/17 та постанові від 09.07.2020 у справі № 640/1834/19.

Отже, договір позички транспортного засобу від 01.10.2019 вважається правомочним.

Більше того, відповідні суб`єкти здійснюють свою діяльність з метою одержання прибутку та зареєстровані відповідно до закону.

Водночас у матеріалах справи відсутня інформація щодо визнання такого договору недійсним, а тому в силу вимог ст.ст. 73, 74 КАС України вони є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження того, що у спірних правовідносинах позивач не є автомобільним перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, а посадові особи відповідача діяли без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, суд враховує приписи частини першої статті 50 Закону № 2344-III, згідно з якими договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Таким чином, товарно-транспортна накладна № 201586 від 22.04.2021 вважається самостійним документом на підтвердження факту укладення договору перевезення і безспірно свідчить про те, що в даному випадку саме ФОП ОСОБА_2 , а не позивач як власник транспортного засобу, є автомобільним перевізником.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що в межах спірної ситуації позивач не є автомобільним перевізником, а отже не може бути суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Тому відповідач не мав правових підстав для застосування до нього адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.

Відтак оскаржувана постанова № 227742 від 08.06.2021 визнається судом протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

Водночас встановлені судом неповнота з`ясування обставин справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт та помилкове застосування відповідачем норм матеріального права при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності є безумовною підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, що у свою чергу виключає необхідність надання оцінки іншим аргументам позивача на підтримку заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Таким чином, перевіривши доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Предметом позову у цій справі є постанова Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки № 227742 від 08.06.2021 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Отже, за змістом вищенаведеної норми, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908,00грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Проте, як з`ясовано судом, відповідач хоч і вважається суб`єктом владних повноважень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, однак є територіальним (відокремленим) підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті, немає статусу юридичної особи та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, що виділяються Державній службі України з безпеки на транспорті (див. Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103).

Відтак суд доходить висновку, що у даному випадку судовий збір належить присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки № 227742 від 08 червня 2021 року про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700,00 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (, місцезнаходження: проспект Перемоги, 14, м. Київ, 03135).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Подільське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 23, м. Вінниця, 21036).

Повне судове рішення складено 16.11.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович