Справа № 152/1304/21
Суддя: Соколовська Т. О.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року

м. Шаргород

Справа № 152/1304/21

провадження № 2-а/152/21/21

Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді Соколовської Т.О.

з участю

секретаря судових засідань Здищук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4908380 від 15.10.2021,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача

27.10.2021 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому зазначив, що 15.10.2021 в Літинському районі Вінницької області автодорогою М-30, 347 км, він керував транспортним засобом в складі тягача марки MAN TGX 26.480 державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки TAD CLASSIC 30-3 державний номерний знак НОМЕР_2 , де був був зупинений інспектором УПП у Вінницькій області молодшим лейтенантом поліції Костюком Р.Р., який відносно нього виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 132 - 1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за перевезення великогабаритного вантажу шириною більше ніж зазначено у дозволі, тобто порушення п. 22.5. ПДР України, які регламентують перевезення небезпечних вантажів, правила переїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

При прийнятті постанови поліцейським 1 батальйону, 1 роти УПП в Вінницькій області лейтенантом поліції Костюком Р.Р. не вказано фактичні габарити ТЗ з вантажем, що давало б підстави для наявності порушення, не проведено процедуру здійснення габаритно - вагового контролю у спеціально відведеному місці, в тому числі, в певному пересувному пункті, не проведено перевірку відповідності габаритів вантажу певним нормам, вимірювання, з використанням спеціального обладнання взагалі не проводилось і не фіксувалось у відповідному документі. Крім того, відповідно до примітки до ст. 132 - 1 КУпАП, дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів.

19.10.2021 з метою уникнення звернення оскаржуваної постанови до примусового виконання в подвійному розмірі, ним було сплачено штраф в сумі 510 грн, згідно квитанції №0.0..1.

З огляду на вищевикладене позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною і підлягає скасуванню, а також підлягає відшкодуванню сплачений штраф в розмірі 510 грн з бюджетних асигнувань УПП в Вінницькій області.

ОСОБА_1 просить скасувати постанову ЕАО № 4908380 від 15.10.2021 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.132-1 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, а провадження у справі закрити. Стягнути з відповідача сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 454 грн та штраф в сумі 510 грн.

Позивач ОСОБА_1 просить розглянути справу у його відсутності у зв`язку з відрядженням, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не прибув, відзиву на позовну заяву не подав, заяв про розгляд справи у відсутності представника відповідача не надходило, хоча згідно зворотнього повідомлення про вручення відповідачу копії ухвали суду, адміністративного позову з додатками, судової повістки, УПП у Вінницькій області отримано 02.11.2021 (а.с.30).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

У позовній заяві ОСОБА_1 просив розглядати справу у його відсутності посилаючись на перебування у відрядженні (а.с.8).

Інших заяв і клопотань від учасників справи не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 28.10.2021 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін на 17 листопада 2021 року (а.с.20 - 21).

Ухвалою судді від 28.10.2021 запропоновано відповідачу - УПП у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, роз`яснено наслідки ненадання відзиву, у встановлений судом строк без поважних причин, право пред`явити зустрічний позов.

У наданий ухвалою судді від 28.10.2021 строк відповідачем відзив на позовну заяву не подано.

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача УПП ДПП у Вінницькій області в судове засідання не прибули.

Відповідно до ч.3 ст. 268 КАСУ неприбуття у судове засідання учасників справи, повідомлених відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За вказаних обставин, згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

ІV. Обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Вирішуючи спір, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 15.10.2021 керував транспортним засобом в складі тягача марки MAN TGX 26.480, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки TAD CLASSIC 30-3, державний номерний знак НОМЕР_2 . В Літинському районі Вінницької області на 347 км. автодороги М-30, о 21 год. 07 хв. інспектором УПП у Вінницькій області молодшим лейтенантом поліції Костюком Р.Р. була складена постанова серії ЕАО № 4908380 про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 132 -1 КУпАП, яке полягає в тому, що 15.10.2021 о 21 год. 01 хв. позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом перевозив великогабаритний вантаж, фактична ширина якого перевищує параметри вказані в дозволі від національної поліції, чим порушив п. 22.5. ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових ТЗ автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Відповідних документів, які видають посадові особи Укртрансінспекції, таких як акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, які могли б бути доказами у підтвердження того, що транспортний засіб, яким керував позивач ОСОБА_1 належить чи не належить до категорії великогабаритних, відповідачем не надано.

У матеріалах справи також відсутні будь-які інші документи, які б взагалі фіксували габаритно-вагові параметри та здійснення габаритно - вагового контролю транспортного засобу, яким керував позивач, на момент притягнення його до адміністративної відповідальності.

На користь того, що працівником поліції не вчинялись дії по встановленню обставин вчинення адміністративного правопорушення, не встановлювалось чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, також не з`ясовувались інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи свідчить і той факт, що згідно постанови час скоєння правопорушення - 15.10.2021 21:01:52, а розгляд справи і винесення постанови відбулося 15.10.2021 о 21:07:21, тобто менше, ніж через шість хвилин після зупинки транспортного засобу, що є очевидно не можливим у разі дотримання приписів законів та нормативно - правових актів при перевірці дотримання позивачем вимог ПДР України та належному фіксуванні наявних порушень відповідачем.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони на підставі в межах і у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно.

Доказами у адміністративному судочинстві є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ст.ст. 72 -77 КАС України).

Частиною 2 ст. 77 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншим встановленим законом способом.

Згідно зі ст.14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабміну від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями) (далі -ПДР України).

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

За приписами пункту 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов`язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Так, ч.1 ст. 132 - 1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Відповідно до п.п. 2, 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах-4,35м), за довжиною-22м (для маршрутних транспортних засобів -25м), фактичну масу понад 40т (для контейнеровозів - понад 44т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46т), навантаження на одиночну вісь-11т (для автобусів, тролейбусів -11,5т), здвоєні ос і-16т, строєні -22т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі-18т, строєні -24т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2м.

Умови проведення габаритно-вагового контролю визначені Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007, в якому визначається механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Згідно зі статтею 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 № 1007/1207 (далі - Порядок № 1007/1207) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Згідно п.п. 3, 15 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Відповідно до п.п. 16, 18, 19 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Згідно п. 20 Порядку № 879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1007/1207 працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю: здійснюють зупинку транспортних засобів для проведення габаритно-вагового контролю у випадках, передбачених підпунктом 6 пункту 4 цього Порядку, з дотриманням Правил дорожнього руху; здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом; у разі виявлення порушень правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, у тому числі за результатами здійснення їх габаритно-вагового контролю, вживають заходів реагування, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законодавчими актами.

Відповідно до пп.пп. 4-8 п. 4 Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю; реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Згідно п. 2.4-2 ПДР України у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.

Пунктом 25 Порядку № 879 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів складають акт за формою, встановленою Мінінфраструктури, з оперативним повідомленням відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху.

Згідно п. 6. Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні та пересувні пункти.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органам Національної поліції підвідомчий розгляд справ про адміністративні порушення за ч.1 ст. 132-1 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За правилами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органам Національної поліції підвідомчий розгляд справ про адміністративні порушення за ч.1 ст. 132-1 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Юридичний склад адміністративного правопорушення передбачає чотири обов`язкові елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона, лише за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.

Структура складу адміністративного правопорушення містить:

1) об`єкт правопорушення - суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення;

2) об`єктивну сторону - конкретні дії, що виразилися в порушені встановлених правил;

3) суб`єкт правопорушення - конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку;

4) суб`єктивну сторону складу - ставлення особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу чи необережності.

Всі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення.

У пункті 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Наведені правові позиції встановлюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку.

Відповідальність за ч.1 ст. 132 - 1 КУпАП настає за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.1 ст. 132 - 1 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу або необережності.

Суб`єкт правопорушення - водій транспортного засобу.

У справі, що розглядається судом встановлено, що працівниками патрульної поліції при зупинці транспортного засобу під керуванням позивача ОСОБА_1 перевірявся дозвіл на перевезення великогабаритного вантажу та маршрут. При цьому, вимірювання з метою визначення фактичних габаритів транспортного засобу, згідно з відповідною методикою, не проводилось, У матеріалах справи відсутні будь-які інші документи, які б взагалі фіксували габаритно-вагові параметри та документи, у підтвердження здійснення габаритно - вагового контролю транспортного засобу, яким керував позивач, на момент притягнення його до адміністративної відповідальності. Відсутні також документи, які видають посадові особи Укртрансінспекції, такі як акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, які могли б бути доказами у підтвердження того, що транспортний засіб, яким керував позивач ОСОБА_1 , належить чи не належить до категорії великогабаритних, відповідачем не надано.

Отже, відповідачем не дотримано порядок проведення габаритно-вагового контролю, не надано докази правомірності свого рішення, що є його обов`язком, не надано суду належні та допустимі докази, які б у встановленому законом порядку підтверджували, що позивач порушив Правила дорожнього руху України, та, відповідно, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 132 -1 КУпАП.

Відтак, у діях позивача ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132 - 1 КУпАП.

Відсутність хоча б одного з елементів складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що дії особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є адміністративним правопорушенням.

ЄСПЛ у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, у рішеннях в справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011, «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ зробив висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

VІ. Висновки суду

Аналіз перевірених і оцінених доказів переконують суд, що всупереч вимогам ст. 77 КАС України, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували, що позивач порушив Правила дорожнього руху, та, відповідно, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена нормами ч.1 ст.132 -1 КУпАП.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132 -1 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові серії ЕАО №4908380 від 15.10.2021 та не підтверджується жодними іншими доказами.

Суд звертає увагу на те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 (№ К/9901/15804/18).

Отже, оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки право ОСОБА_1 на використання своїх конституційних прав у сфері публічно - правових відносин з боку відповідача порушено і підлягає судовому захисту.

При цьому суд виходить з положень ч. 3 ст. 286 КАС України відповідно до якої, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

При ухваленні даного рішення, суд, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, вважає за необхідне скасувати спірну постанову та закрити справу про адміністративне правопорушення. Що стосується відшкодування сплаченого штрафу в розмірі 510 грн з бюджетних асигнувань УПП в Вінницькій області, то позов в цій частині задоволенню не підлягає, виходячи з вище зазначених положень ч.3 ст.286 КАС України

VІІ. розподіл судових витрат

Згідно з положенням частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, підлягає стягненню з Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 454 грн.

Керуючись статтями 8, 19, 55 Конституції України, статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст.ст. 2, 5, 9, 16, 19, 72 - 77, 90, 94, 132, 134, 139, 242 - 245, 286 КАС України на підставі ст.ст. 7, 9, 222, 247, 251, 252, 258, 268, 280 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4908380 від 15.10.2021 - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАО № 4908380 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 15 жовтня 2021 року інспектором УПП у Вінницькій області молодшим лейтенантом поліції Костюком Романом Руслановичем.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції (, адреса місцязнаходження юридичної особи: 21010, м. Вінниця, вул. Ботанічна, буд.№24), як розпорядника бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

В решту позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також має бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 Кодексу адміністративного судочинства України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне ім`я (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий 24.03.2003, РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач - Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 24.

Рішення ухвалено та підписано 17.11.2021.

Суддя: Т.О. Соколовська