Справа № 350/1070/21
Суддя: Бейко А. М.
Дата ухвалення: 2021-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 350/1070/21
Номер провадження 2-а/350/16/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі :

головуючого судді Бейка А.М.

секретаря Маєвської С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Долинського відділу поліції старшого лейтенанта поліції Лушака Тараса Івановича, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, суд -

в с т а н о в и в:

До суду звернувся ОСОБА_1 із адміністративним позовом до інспектора Долинського відділу поліції старшого лейтенанта поліції Лушака Т.І., Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови серії БАБ №968101 від 22.06.2021 про накладення на нього адміністративного стягнення, у якій просив скасувати постанову, провадження у справі закрити, стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір та 500 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зіслався на те, що 22.06.2021 року він перебував у транспортному засобі «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м.Долина, вул.Майдан Січових Стрільців. До його автомобіля підійшли співробітники патрульної поліції м.Долина, які заявили, що він порушив Правила дорожнього руху на що він зауважив, що на даному транспортному засобі не рухався і не зупинявся, а просто сидів на місці водія. Ствердив, що поліцейські не ознайомили його із правами, передбаченими чинним законодавством України, а він мав намір скористатись своїм правом на адвоката, однак співробітники поліції не дочекавшись приїзду адвоката здійснили розгляд справи на місці вчинення правопорушення, хоча повинні були розглянути справу за місцем знаходження адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу уповноваженого розглядати справу та винесли постанову серії БАБ №968101 за статтею, яка не відповідає описаному правопорушенню.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Окрім цього пояснив, що він дійсно керував вищезгаданим транспортним засобом та зупинився у забороненому місці. Однак вважає, що своєю зупинкою у забороненому місці не порушив правил дорожнього руху, адже довго не мав наміру там стояти. Також пояснив, що працівники поліції без його дозволу проводили зйомку та розглянули справу без адвоката, якого він клопотав викликати на місце.

Відповідачі у судове засідання не прибули.

Від представника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, виходячи з підстав, викладених у ньому.

Суд, надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові та оцінюючи зміст обґрунтування складу адміністративного правопорушення, викладеного в оскаржуваній постанові, а також дослідивши наявні докази в матеріалах справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

У відповідності до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що транспортний засіб «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 належить позивачу - ОСОБА_1 , про що зазначено працівником поліції у оскаржуваній постанові та проти чого не заперечив позивач у судовому засіданні.

Із переглянутих в судовому засіданні відеозаписів, що містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску «Videx DVD-R 16x» вбачається, як до вищезазначеного автомобіля підійшли працівники патрульної поліції, із якого, відкривши двері зі сторони водія, вийшов ОСОБА_1 .

Таким чином, суд прийшов до висновку, що доводи позивача про те, що 22.06.2021 транспортним засобом він не керував та зупинку не здійснював не підтверджуються матеріалами адміністративної справи. Крім цього, ОСОБА_1 не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що керування автомобілем та його зупинка була здійснена іншою особою.

З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 керував 22.06.2021 належним йому автомобілем марки Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , тобто був його водієм, здійснив зупинку автомобіля в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», а тому він є суб`єктом інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Щодо тверджень позивача про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена за частиною статті, яка не відповідає описаному правопорушенню, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 22.06.2021 о 17 год. 00 хв. у м.Долина, майдан Січових Стільців, керуючи транспортним засобом здійснив стоянку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Як вбачається з корінця квитанції про сплату штрафу відповідно до постанови серії БАБ №968101, який прикріплений до оскаржуваної постанови, у ній також зазначено ч.1 ст.122 КУпАП. Окрім цього, підтвердженням того, що водія притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП є те, що до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень, тобто у розмірі чітко встановленому ч.1 ст.122 КУпАП.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно пп. в п.8.4 Правил дорожнього руху дорожні знаки поділяються на групи, зокрема на: заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до вимог пункту 3.34 п. 3 Розділу 33 Правил дорожнього руху до заборонних дорожніх знаків відноситься дорожній знак - «Зупинку заборонено», яким забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Диспозицією ч.1 ст.122 КУпАП встановлена відповідальність, окрім іншого, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Суд критично оцінює твердження позивача про відсутність в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки поясненнями ОСОБА_1 у судовому засіданні та матеріалами адміністративної справи, зокрема переглянутими у судовому засіданні відеозаписами, що містяться на відеодисках, фотосвітлинами та постановою про накладення адміністративного стягнення підтверджено, що автомобіль «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , був припаркований в зоні дії знаку - 3.34, а тому уповноваженою особою вірно винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Що стосується доводів позивача про те, що його не було ознайомлено із правами, а тому було порушено вимоги ст.279 КУпАП, то такі твердження ОСОБА_1 повністю спростовуються переглянутими у судовому засіданні відеозаписами, з яких вбачається, що його було ознайомлено із правами та обов`язками, передбаченими ст.268 КУпАП.

Стосовно посилань позивача на те, що відповідач не забезпечив йому можливість скористатися правовою допомогою, зокрема послугами адвоката, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч.4 ст.258 КУпАП.

Європейський Суд з прав людини в п.32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Крім того ні з наданих відповідачем доказів, ні наданими позивачем доказів не вбачається, що позивач ОСОБА_1 клопотав, а працівники поліції йому відмовили у праві скористатися правовою допомогою.

Щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за місцем вчинення правопорушення, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Положення частини першої статті 276 КУпАП було предметом офіційного тлумачення Конституційним Судом України за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в аспекті того, чи можна словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в цьому положенні, розуміти як таке, що дозволяє здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення одразу після складання протоколу про таке правопорушення.

Так, за результатами розгляду справи Конституційний Суд України ухвалив рішення від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 (справа № 1-11/2015), яким вирішив, що положення частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села.

Застосовуючи зазначене рішення Конституційного Суду України до спірних правовідносин, суд приходить до висновку про те, що відповідачем - суб`єктом владних повноважень не було допущено порушень ч.1 ст.276 КУпАП, оскільки справа розглянута, за результатами якої винесена постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача, в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється юрисдикція відділення поліції №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Оскільки вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 500 гривень моральної шкоди є похідною від позовних вимог про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а суд прийшов до висновку про законність оскаржуваної постанови та відсутності підстав для закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, тому у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, а тому суд вважає доведеним факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а дії відповідача з приводу притягнення позивача до адміністративної відповідальності правомірними та приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст.293, 294 КУпАП, ст.ст.241, 246, 250-251, 255 КАС України,суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора Долинського відділу поліції старшого лейтенанта поліції Лушака Тараса Івановича, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.М. Бейко