Справа № 240/20160/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Житомир справа № 240/20160/20

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.

за участю: представника позивача - Меламед В.Б.,

представника відповідача - Єфремова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення "EasyCon" адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, бездіяльність та зобов`язання вчинити дії щодо виплати недоотриманої пенсії за період з 07.10.2009року по 19.12.2018року.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

14.12.2020року до суду надійшов уточнений адміністративний позов Позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 року позовну заяву повернено Позивачу, так як Позивач не усунув недоліки позовної заяви.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021року вказану ухвалу залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22.09.2021року вказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано і справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження і справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 року задоволено клопотання представника Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення "EasyCon".

В судовому засіданні представник Позивача уточнені позовні вимоги (адміністративний позов від 11.12.2020року) підтримав і пояснив, що Позивачу по досягненні пенсійного віку була призначена та виплачувалася пенсія у відповідному розміру. 01.10.1996року Позивач виїхав з України на постійне проживання до Ізраїлю і з 1997року виплата пенсії була припинена. Враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009року Позивач звернувся до суду щодо поновлення пенсійних виплат. Відповідними судовими рішенням у справі №240/10044/19 позовні вимоги Позивача були задоволені частково, а позовні вимоги щодо поновлення пенсійних виплат за період з 07.10.2009року по 19.12.2018року були залишені без розгляду по причині пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.05.2020року у справі N 815/1226/18 (провадження N 11-1206апп19), строки позовної давності до такої категорії справ не застосовуються. В зв`язку з цим Позивач повторно звернувся з позовом в цій частині до Відповідача.

Представник Відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в судовому засіданні проти позову заперечила і зазначила, що Позивачем пропущено строк звернення до суду щодо захисту порушеного права. Крім того, на думку представника Відповідача, даний спір вже вирішено судовим рішенням в іншій адміністративній справі №240/10044/19, що набрала законної сили.

Заслухавши доводи представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач проживав на території України та отримував пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Судом встановлено та визнається сторонами, що з 01.10.1996року Позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, у зв`язку з чим з 1997року виплата пенсії була припинена.

20.12.2018 представником Позивача до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, правонаступником якого є Відповідач, було подано особисту заяву Позивача про поновлення йому виплати пенсії з 01.04.1997 року.

Відповідно до оскаржуваних рішень Відповідача (лист від 18.02.2019 №2243/04-01, лист від 17.04.2019 №5722/04-01 та лист від 16.05.2019 №10090/021) Позивачу повідомлено, що пенсії, звільненим зі служби особам, зазначеним у ст.1-2 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не встановлено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, на думку Відповідача, Позивачем всупереч вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, заява про поновлення виплати призначеної пенсії подана не за встановленою формою та представником.

Суть спору між сторонами зведена виключно щодо наявності чи відсутності у Позивача права на поновлення виплати йому( ОСОБА_1 ) пенсії з 07.10.2009року по 19.12.2018року та щодо дотримання Позивачем строків звернення до суду на захист такого порушеного права.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в Збройних силах України, в тому числі щодо порядку перерахунку таких пенсій для осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюються правовими нормами Закону України від 9 квітня 1992 pоку N2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон N 2262-XII) та Закону України від 09 липня 2003 року N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N 1058-IV), в редакції що були чинні на день виникнення спору.

Безспірно, приписами статті 62 Закону N 2262-XII пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Аналогічно, згідно з вимогами статті 51 Закону N 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, суд враховує, що Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року пункт 2 частини першої статті 49, друге речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України зазначені положення Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що оспорюються, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Таким чином, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Після прийняття Конституційним Судом України вказаного вище рішення і до часу розгляду справи судом, інші закони, що регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийняті.

Зазначене свідчить, що з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 відсутні законодавчі підстави для припинення виплати пенсії громадянам України, які проживають за кордоном, а відтак виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії. З цього часу органи Пенсійного фонду України мають відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020року у справі N 815/1226/18 (провадження N 11-1206апп19).

Таким чином, враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що Відповідач саме з 07.10.2009року повинен був самостійно прийняти рішення про відновлення виплати пенсії Позивачу, проте цього не зробив, що свідчить про його протиправну бездіяльність.

Одночасно суд вважає безпідставними доводи представника Відповідача про те, що Позивачем не подано заяву про відновлення виплати пенсії особисто або законним представником.

Так, відповідно до п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України від 30.01.2007 N 3-1, заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з виїздом за кордон, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні тощо, подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання. При цьому в заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, які перебувають на повному державному утриманні, указується адреса одержувачів цієї частини пенсії.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Суд звертає увагу, що до Відповідача звертався представник Позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем, що підтверджується переліком до заяви, та визнається Відповідачем.

Таке звернення представника Позивача повністю узгоджується із вимогами вказаного Порядку.

Таким чином, рішення Відповідача, викладені в формі листів від 18.02.2019року, 17.04.2019року та від 16.05.2019року в частині щодо поновлення на невиплати ОСОБА_1 пенсії з 07.10.2009року по 19.12.2018року не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах законодавства, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Одночасно суд враховує, що даний спір був предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі №240/10044/19, і постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020року позовні Позивача вимоги щодо поновлення пенсійних виплат за період з 07.10.2009року по 19.12.2018року були залишені без розгляду по причині пропуску строку звернення до суду

Приписи частини 4 статті 240 КАС України передбачають право особи, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Більш того, Верховний Суд в постанові від 20.05.2020року у справі N 815/1226/18 (провадження N 11-1206апп19) прямо зазначив, що не проведення виплати пенсії громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року N 25-рп/2009 відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Такий висновок Великої Палати Верховного Суду є застосовним при розгляді подібних справ і щодо статей 122, та 123 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), які за змістом є аналогічними статтям 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

В зв`язку з цим суд погоджується з доводами представника Позивача, що враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 20.05.2020року у справі N 815/1226/18 (провадження N 11-1206апп19), Позивач правомірно повторно звернувся з даним позовом, так як відпали підстави, з яких позов було залишено без розгляду.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд визнає право Позивача та його представника та певне стилістичне викладення позовних вимог, але за своєю суттю вони зводяться до протиправності бездіяльності та рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області викладених в формі листів від 18.02.2019року, 17.04.2019року та від 16.05.2019року в частині щодо поновлення на невиплати ОСОБА_1 пенсії з 07.10.2009року по 19.12.2018року.

Вказане порушене право Позивача підлягає судовому захисту та поновленню шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію за період з 07.10.2009року по 19.12.2018року.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 840,00грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити, визнати протиправною бездіяльність та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 18.02.2019року, 17.04.2019року та від 16.05.2019року в частині щодо поновлення на невиплати ОСОБА_1 пенсії з 07.10.2009року по 19.12.2018року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м.Житомир, вул.О.Ольжича,7, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) недоотриману пенсію за період з 07.10.2009року по 19.12.2018року.

Судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 840,00грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 16 листопада 2021 року