Справа № 380/15411/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/15411/21 пров. № А/857/18675/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року про відмову в забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання протиправними дій та скасування постанови приватного виконавця,-

суддя в 1-й інстанції Потабенко В.А.,

час ухвалення рішення 20.09.2021 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення 20.09.2021 року,

в с т а н о в и в :

В провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про визнання протиправними дій та скасування постанови приватного виконавця.

17.09.2021 ОСОБА_1 звернулася із заявою про забезпечення позову (вх. №67593), в якій просить зупинити стягнення у виконавчому провадженні №66496673 від 12 серпня 2021 року, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за наслідками розгляду справи № 380/15411/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про визнання дій, визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення її клопотання про забезпечення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 30.08.2021 за місцем роботи заявника надійшла постанова приватного виконавця Білецького І.М. про накладення арешту на її кошти, що знаходяться на картковому рахунку (зарплатна карточка). З цієї постанови стало відомо, що постановою приватного виконавця Білецького І.М. відкрито виконавче провадження про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики. Вказану постанову не отримувала та про існування виконавчого провадження жодним чином не була повідомлена. Зазначає, що в подальшому 14.09.2021 нею отримано смс-повідомлення про те, що рахунок заблоковано, про що долучено відповідний знімок з мобільного телефону. Із наведеного вбачається, що відповідач діє недобросовісно, а саме свідомо порушує вимоги законодавства щодо належного повідомлення. Окрім того, в подальшому існують реальні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушення чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Невжиття заходів забезпечення позову неминуче призведуть до списання з рахунку позивача коштів на підставі платіжної вимоги, що навіть у випадку задоволення позовних вимог призведе до необхідності докладання позивачем значних зусиль і втрат для повернення списаних коштів, або повернення таких коштів взагалі буде неможливим.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не визнана судом обов`язковою і можливо розглянути справу на підставі наявних матеріалів про права і взаємовідносини сторін, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності в порядку письмового провадження.

При цьому, колегія суддів відхиляє клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оскільки подане клопотання не підтверджене належними та допустимими доказами, що його б доводили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів частин четвертої, п`ятої, шостої статті 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У пункті 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" зазначається, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Також, згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Суд зазначає, що необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. При цьому заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою та надати докази на підтвердження існування обставин, що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, а не припущень щодо можливих порушень прав позивача чи завдання йому матеріальних збитків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявником не надано доказів того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, тобто не доведено наявності підстав, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, які є обов`язковими для постановляння ухвали про забезпечення позову.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову та долучених до неї матеріалів, позивач у поданій заяві просить зупинити стягнення у виконавчому провадженні ВП №66496673.

Разом з тим, суд зазначає, що дії щодо примусового стягнення вчиняються державним виконавцем за наслідками відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 463/3330/16, виданого Личаківським районним судом м. Львова 14.07.2020. Таким чином, зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП №66496673 є фактично зупиненням дії постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП № 66496673 та фактичною ревізією судового рішення, що набрало законної сили.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що заявлений захід забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП №59837973 не пов`язаний із предметом поданого позивачем позову, оскільки за таких умов пов`язаність мала б місце у разі оскарження в межах даного позову постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а не постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 66496673 від 12.08.2021.

Враховуючи викладене, суд також звертає увагу, що інститут забезпечення позову покликаний захистити права та інтереси особи, в разі, зокрема, наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення. Натомість суд зазначає, що правова оцінка протиправності постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП №66496673 від 12.08.2021 має досліджуватися судом в ході судового розгляду адміністративної справи щодо її оскарження.

Тобто, суд вважає, що вирішення такого питання є фактично вирішенням спору по суті, що є неприпустимим при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до задоволення не підлягає і в задоволенні такої вірно відмовлено судом першої інстанції.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 380/15411/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 17 листопада 2021 року.