Справа № 340/5141/21
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/5141/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
до Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (27247, Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Кетрисанівка, код ЄДРПОУ - 04365508)
третя особа проОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення восьмої сесії восьмого скликання Кетрисанівської сільської ради № 1659 від 03.08.2021 року, яким було відмовлено ОСОБА_1 у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Кетрисанівської об`єднаної територіальної громади, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, в розмірі земельної частки (паю), за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером: :02:000:9500, загальною площею 50 га, із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, яка перебуває у користуванні Селянського (фермерського) господарства ОСОБА_2 , згідно державного акту на право користування землею виданого на ім`я ОСОБА_2 , серії Б № 052150, який зареєстрований в Книзі записів державних актів па право користування землею за № 37;

- зобов`язати Кетрисанівську сільську раду повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_1 № 257/9 від 07.07.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, у розмірі земельної частки (паю), за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером: :02:000:9500, загальною площею 50 га, із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, яка перебуває у користуванні Селянського (фермерського) господарства ОСОБА_2 , згідно державного акту на право користування землею виданого на ім`я ОСОБА_2 , серії Б № 052150, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 37, та прийняти законне та обґрунтоване рішення, яким надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою;

- зобов`язати Кетрисанівську сільську раду подати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування вимог представник позивачки зазначив, що з метою отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою позивачка звернулась із відповідною заявою до відповідача. Рішенням Кетрисанівської сільської ради №1659 від 03.08.2021 року за результатами розгляду заяви відмовлено у її задоволенні. Вважаючи таке рішення протиправним, просить суд задовольнити адміністративний позов.

Представником відповідача по справі подано до суду відзив на позовну заяву в якому він заперечує проти позову у повному обсязі, вважає його не обґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню, наполягає на правомірності дій Кетрисанівської сільської ради при винесенні рішення №1659 від 03.08.2021 року. Разом з тим, представником відповідача зазначено, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення якої бажає отримати позивач, знаходиться у користуванні фізичної особи на підставі державного акта на право постійного користування землею.

Позивачем подано відповідь на відзив у якій зазначено, що відповідач помилково та не вірно розуміє передбаченого права громадян, які мають досвід роботи в селянському господарстві, на отримання ділянки в розмірі частки паю в порядку ст.ст. 121, 118 ЗК України.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомленням (виклику) сторін.

04.10.2021 року відповідач подав до суду письмовий відзив на позовну заяву.

07.10.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив.

Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважав можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням зібраних доказів, судом встановлені наступні обставини.

07.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення фермерського господарства (код КВЦПЗ А01.02) - в розмірі земельної частки (паю), за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9500, яка перебуває у користуванні ФГ Літвінова А.Г. згідно державного акту на право постійного користування виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Рішенням двадцять восьмої сесії восьмого скликання Кетрисанівської сільської ради від 03.08.2021 №1659 ''Про відмову у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 '' відмовлено у наданні дозволу з підстав порушення вимог ст.31 ЗК України, ст.т.3,13 ЗУ ''Про фермерське господарство'', з огляду на те, що ОСОБА_1 не є членом СФГ Літвінова А.Г. , а тому не має права на одержання безоплатно у власність із земель комунальної власності, які перебувають у користування СФГ Літвінова А.Г .

Позивачка, вважаючи, що прийняття відповідачам рішення яким відмовлено у наданні дозволу проекту землеустрою земельної ділянки є протиправним, тому звернулася до суду з даним позовом, за захистом порушеного на її думку права.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Відповідно до наведених норм, проект землеустрою розробляється на підставі дозволу органу, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам.

З матеріалів справи судом установлено, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивачка за рахунок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9500 загальною площею 50,0000 га, яка перебуває у постійному користуванні гр. ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства, на підставі державного акта на право постійного користування землею серії Б №052150 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право користування землею за №37 від 1993 року.

Відповідно до частини 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно із статтями 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

У частині 2 статті 92 ЗК України визначено коло суб`єктів, що можуть набувати у постійне користування земельні ділянки державної та комунальної власності, і громадяни до них не належать.

Пунктом 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Відповідно до пунктів 2, 10 Розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" № 3613-VI від 07.07.2011 земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відмерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 "Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" встановлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинним і підлягають заміні у разі добровільною звернення громадян або юридичних осіб (постанова Верховного суду України від 26.09.2011 року № 6-14цс11).

Обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься в п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 року. Так, Конституційний Суд України рішенням від 22.09.2005 № 5-рп 2005 (справа № 1-17 2005) визнав неконституційним положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди юридичних осіб, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але відповідно до норм Земельного кодексу України не можуть мати їх на такому праві - без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. При цьому Конституційний суд України вказав на те, що юридичні особи на цій підставі не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, документ яким посвідчено право постійного користування земельною ділянкою (державний акт на право постійного користування землею) виданий відповідно до законодавства, яке діяло раніше, є дійсним та залишається чинним.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, та на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення нього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду.

Крім того, Законом України "Про Державний земельний кадастр" (чинний та в редакції з 01.01.2013) встановлено, що документ, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності ним Законом, є дійсними.

Так, чинне законодавство не містить чіткого регулювання щодо порядку переоформлення права користування земельними ділянками, тобто приведення його у відповідність до діючої редакції Земельного кодексу України.

Відтак, у осіб, які користуються земельними ділянками на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, чітко не встановлений законом обов`язок вчиняти дії, що пов`язані із переоформленням такого права на право власності або право оренди, до законодавчо визначеної та встановленої нормативно-правовими актами відповідно до процедури.

Отже, Державний акт на право постійного користування землею Б №052150 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право користування землею за №37 від 1993 року, є чинними та ніким не скасовано.

При цьому, суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 17.12.2018 по справі № 509/4156/15-а у якій зазначено, що враховуючи обмежений строк розгляду клопотання, а також положення частини шостої статті 118 ЗК України, яка містить імперативні вимоги щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Таким чином, Верховний Суд акцентує увагу на тому, що клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та додатки до нього мають бути належним чином оформленими. Водночас ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів, так само як і погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Також при вирішенні даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену у постанові №826/765/17 від 16 травня 2019 року, з якої вбачається, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності на підставі статті 118 ЗК України може бути надано лише на вільну земельну ділянку.

Разом з тим, як вже встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Мар`янівської сільської ради народних депутатів від 08.02.1993 року №3 ''Про виділення землі для ведення фермерських господарств'' виділено для розвитку фермерського господарства Літвінову А.Г. земельну ділянку 50 га та підставі якого, останньому видано Державний акт на право користування землею Б№052150 земельна ділянка 50 га.

Поряд з цим, вбачається, що після отримання громадянином - засновником Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, останнім засновано Селянське (фермерське) господарство ЛІТВІНОВА АНАТОІЯ ГРИГОРОВИЧА , яке зареєстроване, як юридична особа. Тобто, у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою з дня державної реєстрації Фермерського господарства - останнє набуло прав та обов`язків землекористувача.

Щодо тверджень представник позивача щодо права позивача відповідно до Земельного кодексу України на отримання цієї земельної ділянки безоплатно у власність, у порядку, передбаченому статтями 118 та 121 ЗК України для безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, суд не бере до уваги та зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом). При створенні фермерського господарства одним із членів сім`ї інші члени сім`ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його Статуту (ст.3 Закону України "Про фермерське господарство").

Згідно зі статтями 7, 8 вказаного Закону надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Статтею 12 Закону України ''Про фермерське господарство'' визначено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

З аналізу вищезазначених норм Закону України «Про фермерське господарство» вбачається, що після надання земельних ділянок у користування фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язок землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась з метою його створення.

Вказана правова позиція у подібних правовідносинах неодноразово вказувалася у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц (провадження № 14-5ис18), від 10.04.2019 у справі № 275/82/18, від 30.06.2020 у справі№927/79/19 (провадження №12-21гс20) та інших.

Тобто, з дня державної реєстрації фермерського господарства як юридичної особи відбулась заміна орендаря у відносинах, а саме фізична особа - ОСОБА_2 як громадянин вибув з спірних правовідносин оренди земельної ділянки, натомість його місце у спірних договірних правовідносинах в силу наведених вище вимог статей 1, 5, 7, 8,12 Закону України "Про фермерське господарство" зайняло створене ним фермерське господарство як орендар по договору оренди землі від 19.04.2012 року.

Поряд з цим, відповідно до статті 13 Закону України ''Про фермерське господарство'' члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Дія частин першої та другої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Статтями 31, 32 ЗК України встановлені аналогічні норми.

Виходити із системного аналізу норм Закону вбачається, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному Земельним кодексом України. Фермерське господарство може володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства. При цьому, статтею 13 Закону України ''Про фермерське господарство'' встановлено тільки право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.

У постанові Верховного Суду від 29.12.2020 року у справі №1140/2698/18 зазначено, що слід звернути увагу на можливість виникнення у позивача права на безоплатне отримання земельної ділянки державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному нормами Земельного кодексу України, а також з огляду на приписи частини п`ятої статті 116 Земельного кодексу України, згідно якої виділення земельної ділянки іншій фізичній особі можливе лише після припинення права постійного користування земельної ділянки, яке надано гр. ОСОБА_2 .

Аналогічна правова позиція неодноразова викладалася Верховним Судом у постановах від 29.12.2020 року у справі № 1140/2698/18, 19.06.2018 року у справі №816/1920/17, від 14.08.2018 року у справі №818/1530/17, які суд і враховує відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

У свою чергу, позивачка не є членом ФГ, а відтак має право на реалізацію права щодо отримання/приватизації земельної ділянкою за загальним правом після того, як земельна ділянка буде вільна від обтяження, як в даному випадку ''постійного користування''. Тобто, саме після звільнення земельної ділянки від обтяжень позивачка, як і будь-який інший громадянин України матиме право реалізувати своє право щодо отримання у власність земельної ділянки в розмірі паю для ведення фермерського господарства, в протилежному випадку матиме місце ситуація дискримінаційного характеру відносно інших громадян, які можуть бути зацікавлені в отримання у власність земельної ділянки реалізуючи своє право, визначене статтею 121 ЗК України.

Виходячи з наведених норм права та встановлених по справі дійсних обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення восьмої сесії восьмого скликання Кетрисанівської сільської ради № 1659 від 03.08.2021 року. Поряд з цим, вимога щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву (клопотання) є похідною від первинної, а тому також задоволенню не підлягає.

VI. Судові витрати.

Відповідно ст.139 КАС України судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачці відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, питання щодо повернення йому судових витрат у вигляді сплаченого судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. Жук