Справа № 120/11637/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 р. Справа № 120/11637/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Джереловської А.О.,

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника позивачів Кундеуса С.І.,

представника відповідача Порхун Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Могилів-Подільський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області,

про скасування рішень та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

20.09.2021 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - УДМС у Вінницькій області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Могилів-Подільський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - Могилів-Подільський РВ УДМС), про скасування рішень від 29.12.2020 про скасування рішення від 19.07.2012 № 26/3728 про оформлення набуття позивачами громадянства України, та зобов`язання УДМС у Вінницькій області в особі Могилів-Подільського РВ УДМС оформити та видати позивачам паспорти громадянина України.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачі набули громадянство України на підставі рішення УДМС у Вінницькій області від 19.07.2012 № 26/3728 про набуття громадянства України за територіальним походженням. Підставою для набуття громадянства було те, що батько/дід позивачів ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ) народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України, що підтверджується довідкою Відділу реєстрації актів цивільного стану Могилів-Подільського районного управління юстиції Вінницької області (далі - ВРАЦС Могилів-Подільського РУЮ) № 63-03-62 від 18.03.2008. Однак 17.08.2021 Могилів-Подільський РВ УДМС вилучив у позивачів паспорти громадянина України, видані в 2012 році, про що було складено акти вилучення за №№ 10, 11, 12 від 17.08.2021. Натомість позивачам видали довідки про вилучення паспорта громадянина України.

19.08.2021 представник позивачів ОСОБА_5 звернувся до відповідача з адвокатським запитом, в якому просив надати рішення від 29.12.2020 про припинення громадянства позивачів. Листом від 25.08.2021 за № 0501.9-5575/05.1-21 відповідач надав копії окремих документів, а саме подання про скасування рішення про оформлення позивачами громадянства України та довідки про наявність підстав для скасування рішення про оформлення набуття позивачами громадянства України за територіальним походженням. Проте самих рішень про скасування рішення від 19.07.2012 № 26/3728 про набуття позивачами громадянства України надано не було.

Враховуючи зазначену відповідь, позивачі вирішили за захистом своїх порушених прав та інтересів звернутися до суду.

На підтримку заявлених вимог позивачі зазначають, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач виходив з того, що позивачі набули громадянство внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей, оскільки отримані під час перевірки документи спростовують факт народження ОСОБА_4 на території України. Однак позивачі наголошують на відсутності будь-якого судового рішення або вироку суду щодо підроблення будь-ким довідки ВРАЦС Могилів-Подільського РУЮ № 63-03-62 від 18.03.2008 за підписом начальника ОСОБА_6 , та звертають увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачена відповідальність громадян за неналежний документообіг та зберігання в будь-якому органі тієї чи іншої інформації у належному вигляді.

Також позивачі зазначають, що їм не відомо, чому на сьогодні в базі даних ДРАЦС відсутня інформація щодо народження ОСОБА_4 , якщо ця інформація відображена в довідці офіційної установи. Тому, якщо службові особи допустили недбалість при видачі цієї довідки, позивачі не можуть нести відповідальність за це, а тим паче позбавлятися набутого у законному порядку громадянства України.

Одночасно з позовною заявою позивачі подали письмове клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Клопотання обґрунтовується тим, що предметом оскарження у цій справі є рішення УДМС у Вінницькій області від 29.12.2020, яким скасовано рішення від 19.07.2012 № 26/3728 про набуття позивачами громадянства України. Водночас позивачі дізналися про це рішення лише 17.08.2021, коли у них вилучили паспорти громадян України. Після цього позивачі намагалися отримати у відповідача копії рішень від 29.12.2020, але станом на дату подання позову вони так і не були надані. За цих обставин і беручи до уваги дату оскаржуваного рішення позивачі просять поновити їм строк звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27.09.2021 відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та третьої особи. Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 28.10.2021. Клопотання позивачів про поновлення строку звернення до суду вирішено розглянути в судовому засіданні за участю сторін.

18.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та зазначає, що 26.05.2012 до Могилів-Подільського РВ УДМС звернулися уродженці та громадяни Республіки Молдова - позивачі у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням. До заяви було додано довідку ВРАЦС Могилів-Подільського РУЮ № 63-03-62 від 18.03.2008 про те, що батько/дідо заявників ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іракліївка Могилів-Подільського району Вінницької області, про що у Книзі реєстрації поновлених актів про народження ВРАЦС по с. Іракліївка проведений відповідний запис № 1 від 01.01.1945. Відтак рішенням УДМС у Вінницькій області від 19.07.2012 № 26/3728 на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство" було оформлено набуття позивачами громадянства України.

В подальшому на виконання вимог наказів ДМС України № 42/аг від 02.06.2020 та № 82/аг від 03.11.2020 здійснено перевірку законності набуття позивачами громадянства України за територіальним принципом, в ході якої встановлено, що позивачі набули громадянство України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України. Так, згідно з інформацією, отриманою від ДПГПР ДМС України та підтвердженою Могилів-Подільським міськрайонним ВДРАЦС, за обліками ДРАЦС відсутні відомості про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто виявлено невідповідність інформації про народження батька/діда заявників на території України, зазначеної в поданих ними документах, та інформації, що міститься в актових записах ДРАЦС. Наведені факти відповідно до ст. 21 Закону України "Про громадянство" стали підставою для прийняття УДМС у Вінницькій області рішення про скасування рішення про оформлення набуття позивачами громадянства України.

При цьому відповідач зауважує, що у даному випадку скасування громадянства України ґрунтується на відсутності підстав для його набуття, тобто відсутності факту народження особи на території України, а не на факті підроблення документа, яким таке народження було підтверджене.

Відповідач вважає оскаржувані рішення правомірними і такими, що відповідають чинному законодавству, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 28.10.2021 за клопотаннями обох сторін розгляд справи відкладено на 11.11.2021.

Ухвалою суду від 11.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання позивачів про поновлення строку звернення до суду з цим позовом. Суд дійшов висновку, що позивачі не пропустили строк звернення до адміністративного суду, а тому, відповідно, немає правових підстав для вирішення питання про його поновлення.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали та надали пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві. Просять суд позов задовольнити.

Представник позивачів додатково зазначив, що довідка ВРАЦС Могилів-Подільського РУЮ № 63-03-62 від 18.03.2008 дотепер є дійсною, ніким не скасовувалась та нечинною не визнавалась. Позивачі отримали таку довідку у передбаченому законом порядку, довідка видана державною установою та підписана уповноваженою посадовою особою. Позивачі знали, що їхній батько/дідо народився в України, а тому для підтвердження цього факту звернулися до компетентного суб`єкта, який надав відповідне підтвердження у вигляді довідки. Позивачі не можуть знати, чому зараз ця інформація не підтверджується. Разом з тим на даний час немає жодних рішень, якими б визнавалися незаконними дії начальника Могилів-Подільського ВРАЦС щодо видачі вказаної довідки. Як наголошує представник позивачів, за цим фактом навіть не проводилося службове розслідування, не кажучи про відкриття кримінального провадження та здійснення досудового розслідування. Тому, на думку представника позивачів, відповідач діяв недобросовісно і прийняв передчасне рішення, яким грубо порушив прав позивачів, які тривалий час живуть та працюють в Україні, створили свої сім`ї.

На уточнюючі питання позивачка ОСОБА_1 пояснила, що більше 10 років тому вона разом зі своїми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 переїхали з Молдови в Україну на постійне місце проживання. Як їй відомо, її батько - ОСОБА_4 , народився в Україні. Після одруження переїхав в ОСОБА_7 , але залишив сім`ю коли позивачка була дитиною, і повернувся в Україну. Тут помер і був похований. Відтак позивачі мали підстави для набуття громадянства України за територіальним походженням. В Могилів-Подільському ВРАЦС їм видали довідку, яка підтверджувала факт народження ОСОБА_4 в Україні. Таку довідку позивачі подали разом із заявами про набуття громадянства. Тоді ні у кого не виникало сумнівів щодо цієї довідки. В 2012 році позивачі отримали паспорти громадян України, з того часу жили в Україні, вважали і вважають себе громадянами України. Приблизно у червні 2021 року, коли позивачка поверталася в Україну із заробітків, на польсько-українському кордоні українські прикордонники вилучили у неї паспорт для виїзду за кордон, і сказали звертатися з цього приводу в міграційний орган за місцем проживання. Надалі Могилів-Подільський РВ УДМС вилучив у позивачів паспорти громадян України та видав взамін них довідки. У зв`язку з цим позивачі були вимушені звертатися до суду.

Представниця відповідача в судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначила, що для прийняття оскаржуваних рішень УДМС у Вінницькій області взяло до уваги офіційну інформацію, яка спростовує факт наявності актового запису про народження ОСОБА_4 та свідчить про відсутність правових підстав для набуття позивачами громадянства України. Щодо відкриття кримінального провадження та можливого вчинення посадовими особами ВРАЦС кримінального правопорушення, то, на думку представниці відповідача, це немає визначального значення, оскільки встановлених перевіркою обставин та зібраних документів є достатньо для скасування рішення щодо оформлення позивачам громадянства України. Водночас необхідні матеріали надсилались у правоохоронні органи для реагування згідно з вимогами чинного законодавства. Але у відповідача немає відомостей щодо проведення досудового розслідування за цим фактом та його наслідки.

Третя особа повторно на виклик суду не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання.

Відтак на підставі положень ч. 1 ст. 205, п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України суд розглядає справу за відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Позивачка ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_8 , ОСОБА_2 є уродженцями Республіки Молдови та набули громадянство України за рішенням УДМС у Вінницькій області від 19.07.2012 № 26/3728 про набуття громадянства України за територіальним походженням (ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство).

Підставою для набуття позивачами громадянства України стало те, що батько/дід позивачів ОСОБА_4 народився на території України.

З метою підтвердження цього факту до своїх заяв про оформлення набуття громадянства України позивачі додали довідку ВРАЦС Могилів-Подільського РУЮ № 63-03-62 від 18.03.2008 за підписом начальника ОСОБА_6 , згідно з якою ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іракліївка Могилів-Подільського району Вінницької області, про що у Книзі реєстрації поновлених актів про народження ВРАЦС по с. Іракліївка проведений відповідний запис за № 1 від 01.01.1945.

У зв`язку з набуттям громадянства України Могилів-Подільський РВ УДМС видав позивачам паспорти громадянина України, а саме позивачці ОСОБА_3 - паспорт серії НОМЕР_1 від 27.08.2012, позивачці ОСОБА_1 - паспорт серії НОМЕР_2 від 31.08.2012 та позивачу ОСОБА_2 - паспорт № НОМЕР_3 від 24.05.2018 (останній чинний паспорт позивача).

Також судом встановлено, що позивачка ОСОБА_8 з 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянином України ОСОБА_9 , є матір`ю малолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які народилися у цьому шлюбі. Після набуття громадянства України позивачка ОСОБА_3 періодично працювала, що підтверджується відомостями з трудової книжки серії НОМЕР_4 від 03.09.2012.

Позивач ОСОБА_2 одружений з громадянкою України ОСОБА_12 (свідоцтво серії НОМЕР_5 ), є батьком двох дітей - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Проходив службу в Збройних Силах України (військовий квиток серії НОМЕР_6 від 15.02.2013), має статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_7 від 27.08.2015). Після проходження військової служби систематично працює, що підтверджується відомостями з трудової книжки серії НОМЕР_8 від 10.04.2015.

Позивачка ОСОБА_1 одружена з громадянином України. Згідно з відомостями з трудової книжки серії НОМЕР_9 працювала в період з 28.11.2012 до 17.10.2013. Зі слів позивачки, на даний час офіційно не працює та тривалий час здійснює догляд за хворим чоловіком.

На виконання вимог наказів ДМС України № 42/аг від 02.06.2020 та № 82/аг від 03.11.2020 відповідач здійснив перевірку законності набуття позивачами громадянства України. З цією метою до Могилів-Подільського міськрайонного ВДРАЦС скеровано запити щодо підтвердження факту народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Іракліївка Могилів-Подільського району Вінницької області, а також щодо видачі довідки про народження за № 63-03-62 від 18.03.2008.

Листом від 24.10.2020 № 3020/20.24-39 Могилів-Подільський міськрайонний ВДРАЦС повідомив, що Книги реєстрації поновлених актів про народження по Могилів-Подільському району Вінницької області за 1945 рік збереглися і знаходяться на зберіганні в архіві відділу. Проте в ході проведеної перевірки актового запису про народження за № 1 від 01.01.1945 на ОСОБА_4 не виявлено. Тому через відсутність паперового носія актового запису у відділу підтвердити факт реєстрації актового запису про народження на зазначену особу немає можливості.

Крім того, листом від 24.11.2020 № 07-2432/7 Державний архів Вінницької області повідомив, що Книга актових записів про народження громадян по с. Іракліївка Могилів-Подільського району Вінницької області за 1945 рік в архів на зберігання не надходила, у зв`язку з чим немає можливості видати довідку про народження ОСОБА_4 . Відповідачу рекомендовано звернутися до Могилів-Подільського міськрайонного ВДРАЦС.

Згідно з листом ДПГПР ДМС України від 04.12.2020 № 6.3-12118/6-20 проведеною перевіркою по базі даних ДРАЦС встановлено, що відомості про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні.

Також листом від 08.01.2021 № 36/21.24-39 Могилів-Подільський міськрайонний ВДРАЦС повторно інформував, що Книги реєстрації поновлених актів про народження по Могилів-Подільському району Вінницької області за 1945 рік збереглися і знаходяться на зберіганні в архіві відділу. Проте в ході проведеної перевірки актового запису про народження за № 1 від 01.01.1945 на ОСОБА_4 не виявлено. Тому через відсутність паперового носія актового запису у відділу підтвердити факт реєстрації актового запису про народження на зазначену особу немає можливості.

Водночас у зазначеному листі Могилів-Подільський міськрайонний ВДРАЦС додатково повідомив, що заяви про видачу довідок про реєстрацію актів цивільного стану та журнали обліку заяв про реєстрацію актів цивільного стану не були документами тривалого зберігання відповідно до законодавства, чинного у 2008 році. Відтак підтвердити чи спростувати факт видачі довідки ОСОБА_3 про народження ОСОБА_4 за № 63-03-62 від 18.03.2008 неможливо, оскільки заяв та журналів обліку заяв про видачу довідок про реєстрацію актів цивільного стану на зберіганні відділу немає (знищені як документи, термін зберігання яких сплинув).

Рішеннями УДМС у Вінницькій області від 29.12.2020 скасовано рішення від 19.07.2012 № 26/3728 про оформлення набуття громадянства України позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вказані рішення окремими документами не оформлені, а містяться у розділі "Прийняте рішення" Подання від 29.12.2020 про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України (щодо кожного з позивачів).

Правовою підставою для прийняття оскаржуваних рішень є стаття 21 Закону України "Про громадянство", фактичною - не підтвердження факту народження батька/діда заявників на території України до 24.08.1991.

17.08.2021, на виконання рішень УДМС у Вінницькій області від 29.12.2020 про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, Могилів-Подільський РВ УДМС вилучив у позивачів паспорти громадянина України, про що складено акти вилучення за №№ 10, 11, 12 від 17.08.2021. Позивачам видано довідки про вилучення паспорта громадянина України з аналогічними реквізитами.

Вважаючи оскаржувані рішення та дії відповідача неправомірними, позивачі за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулися до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно зі ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України від 18 січня 2001 року № 2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон № 2235-III).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону № 2235-III громадянство України набувається, серед іншого, за територіальним походженням.

Порядок набуття громадянства України за територіальним походженням встановлений статтею 8 цього Закону.

Згідно з нормами наведеної статті (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

З метою організації виконання Закону України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27.03.2001 за № 215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок № 215), який визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до пункту 24 Порядку № 215 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України.

Пунктами 26, 28 Порядку № 215 визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої/дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а"-"в" пункту 24 цього Порядку, а також:

а) документ, який підтверджує факт народження відповідно батька чи матері/діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з батьком чи матір`ю/з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

За змістом пунктів 92-94 Порядку № 215 органи міграційної служби приймають рішення про оформлення набуття громадянства України: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок поновлення у громадянстві, тощо.

До повноважень органів міграційної служби також належить скасування прийнятих ними рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21Закону.

Управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого подано документи щодо оформлення набуття громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків.

Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі.

Головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі перевіряє відповідність оформлення документів з питань громадянства вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого документи були подані заявником.

Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України, начальник головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі або його заступник приймає рішення про оформлення набуття особою громадянства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України, начальник головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України.

Таким чином, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що процедура набуття іноземцем громадянства України за територіальним походженням чітко регламентована, передбачає подання заявниками конкретного переліку документів та наділяє органи міграційної служби широким колом повноважень щодо їх перевірки та встановлення на їх підставі фактів, з якими закон пов`язує набуття особою громадянства України.

Водночас серед обов`язкових документів, які надаються для вирішення питання про набуття громадянства України за територіальним походженням іноземцем, батько чи мати/дід чи баба якого народилися до 24 серпня 1991 року на території України, є документ, який підтверджує факт народження відповідно батька чи матері/діда чи баби заявника на території України, та документи, що засвідчують його родинні стосунки з цими особами.

Відсутність вказаних документів або ж не підтвердження поданими факту народження батька чи матері/діда чи баби заявника на території України та їх родинних стосунків є підставою для відмови у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звертаючись у 2012 році до Могилів-Подільського РВ УДМС із заявами про набуття громадянства України за територіальним походженням, надали всі необхідні документи, передбачені Порядком № 215, в тому числі довідка ВРАЦС Могилів-Подільського РУЮ № 63-03-62 від 18.03.2008 на підтвердження факту народження батька/діда заявників ОСОБА_4 в Україні 01.01.1945.

Рішенням УДМС у Вінницькій області від 19.07.2012 № 26/3728 оформлено набуття позивачами громадянства України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство".

При цьому суд враховує, що відповідач мав законні повноваження та можливість здійснити перевірку правомірності видачі вищезазначеної довідки, зокрема шляхом витребування та одержання від відповідного органу РАЦС копії запису про реєстрацію акта цивільного стану, який би підтвердив або ж спростував факт народження ОСОБА_4 на території України.

Втім, оскільки цього зроблено не було і за результатами перевірки поданих позивачами документів прийнято позитивне рішення про оформлення набуття ними громадянства України, суд виходить з того, що відповідач визнав довідку ВРАЦС Могилів-Подільського РУЮ № 63-03-62 від 18.03.2008 належним і достатнім документом на підтвердження факту народження батька/діда позивачів на території України.

Відповідно до пунктів 117-118 Порядку № 215 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України.

Особам, які проживають на території України і набули громадянство України, за винятком осіб, які взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районі, районі у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення видають паспорти громадянина України або свідоцтва про належність до громадянства України.

Загальний строк виконання рішень з питань громадянства не повинен перевищувати одного місяця (пункт 122 Порядку № 215).

Судом встановлено, що на виконання рішення УДМС у Вінницькій області від 19.07.2012 № 26/3728 позивачам у серпні 2012 року було видано паспорти громадянина України.

Отже, відтоді позивачі стали громадянами України та набули усіх прав, свобод та обов`язків громадянина України, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 25 Конституції України визначено, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство.

Згідно зі статтею 1 Закону № 2235-III:

громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках;

громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 3 Закону № 2235-III законодавство України про громадянство ґрунтується, зокрема, на таких принципах: запобігання виникненню випадків безгромадянства; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України; збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Стаття 17 Закону № 2235-III встановлює підстави припинення громадянства України. Громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Водночас статтею 21 Закону № 2235-III передбачено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Таким чином, закон розмежовує "припинення громадянства України" (статті 17-20 Закону № 2235-III) та "скасування рішень про набуття громадянства України" (ст. 21 Закону № 2235-III).

У будь-якому разі скасування рішення про набуття громадянства України має наслідком втрату громадянства України, тобто спричиняє істотні негативні наслідки для прав та свобод людини, оскільки позбавляє її правового та соціального зв`язку з державою та переводить у статус "особи без громадянства", що набуває особливого значення в тих випадках, коли особа відмовилася від громадянства іншої держави задля набуття громадянства України.

Наведе підкреслює значущість питань, пов`язаних із скасуванням рішень про набуття громадянства України, та покладає на уповноважені органи міграційної служби обов`язок діяти при їх вирішенні лише на підставі та у спосіб, що визначені законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Приймаючи спірні рішення від 29.12.2020 про скасування рішення про набуття позивачами громадянства України, відповідач виходив з того, що позивачі набули громадянство України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей про те, що їхній батько/дід народився на території України до 24.08.1991.

Вказаний висновок відповідач вмотивував тим, що згідно з отриманою інформацією за обліками ДРАЦС відсутні відомості про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить невідповідність інформації про народження батька/діда заявників на території України, зазначеної в наданих ними документах, та інформації, що міститься в актових записах ДРАЦС.

Суд зауважує, що необхідною та обов`язковою умовою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону України "Про громадянство України" є встановлення територіальними органами ДМС факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Згідно з пунктом 88 Порядку № 215 (у редакції чинній на дату винесення оскаржуваних рішень) для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону територіальними органами Державної міграційної служби України, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи:

а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України;

б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України:

- довідка територіального органу Державної міграційної служби України, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону);

- інформація територіального органу Державної міграційної служби України про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10);

- інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону);

- інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.

З аналізу наведених норм суд доходить висновку, що рішення про оформлення набуття громадянства України може бути скасоване за рішення територіального органу ДМС з підстав, передбачених статтею 21 Закону № 2235-III, лише в разі встановлення факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Вказані обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, які свідчать, зокрема, про факт подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів. Тобто, що особа усвідомлює, що надає органу ДМС неправдиві відомості або сфальшовані документи, і умисно вчиняє такі дії з метою неправомірного набуття громадянства України.

Подібна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 820/750/17.

Судом встановлено, звертаючись у 2012 році із заявами про набуття громадянства України за територіальним походженням, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали відповідачу обов`язковий для вирішення цього питання документ - довідку ВРАЦС Могилів-Подільського РУЮ № 63-03-62 від 18.03.2008 про те, що батько/дідо заявників ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іракліївка Могилів-Подільського району Вінницької області, про що у Книзі реєстрації поновлених актів про народження ВРАЦС по с. Іракліївка проведений відповідний запис № 1 від 01.01.1945.

У судовому засіданні за участю сторін суд оглянув оригінал вказаної довідки ВРАЦС Могилів-Подільського РУЮ № 63-03-62 від 18.03.2008.

Зі змісту довідки видно, що вона містить усі необхідні реквізити, підписана начальником ВРАЦС Мізерною К.В. та засвідчена печаткою. Тобто має усі ознаки офіційного документа, виданого уповноваженою державною установою.

Під час розгляду справи відповідач не надав суду доказів, які б спростовували факт видачі вказаної довідки відділом РАЦС Могилів-Подільського РУЮ.

Водночас, як видно з листа Могилів-Подільського міськрайонного ВДРАЦС від 08.01.2021 № 36/21.24-39, заяви про видачу довідок про реєстрацію актів цивільного стану та журнали обліку заяв про реєстрацію актів цивільного стану за 2008 рік знищені, оскільки є документами нетривалого терміну зберігання, у зв`язку з цим неможливо підтвердити чи спростувати факт видачі довідки про народження ОСОБА_4 за № 63-03-62 від 18.03.2008.

Крім того, суду не надано належних доказів на підтвердження того, що вищезазначена довідка є підробленою або фальшивою, зокрема рішення суду за статтями 358, 366 Кримінального кодексу України про підроблення документів, використання підроблених документів, службове підроблення.

Ба більше, відсутні навіть докази щодо призначення та проведення службового розслідування за фактом видачі цієї довідки посадовими особами ВРАЦС Могилів-Подільського РУЮ.

Отже, судом не здобуто жодних достовірних, належних і допустимих доказів, які б свідчили про підроблення такої довідки і, тим паче, обізнаність про це позивачів під час оформлення документів про набуття громадянства України.

Суд критично оцінює посилання відповідача на описані вище листи ДПГПР ДМС України, Державного архіву Вінницької області та Могилів-Подільського міськрайонного ВДРАЦС, оскільки вони підтверджують відсутність на даний час відомостей про народження на території України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак:

по-перше, автоматично не роблять недійсною (нечинною) довідку ВРАЦС Могилів-Подільського РУЮ № 63-03-62 від 18.03.2008, оскільки її нечинність (недійсність) може бути встановлена лише у визначеному законодавством порядку та підтверджена рішенням уповноваженого органу державної влади про неправомірну видачу довідки (за відсутності підстав для цього);

по-друге, не містять інформації про фальшивість довідки ВРАЦС Могилів-Подільського РУЮ № 63-03-62 від 18.03.2008 і, щонайголовніше, про набуття позивачами громадянства України внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів факту подання позивачами свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, що є обов`язковим для прийняття рішення про скасування рішення про набуття громадянства України на підставі ст. 21 Закону № 2235-III.

При вирішенні справи суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд).

У справі "Рисовський проти України", № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Суд вважає, що за обставин, коли позивачі у визначеному законодавством порядку набули громадянство України, але в подальшому рішення про це скасовується з мотивів не підтвердження інформації, яка зазначена в довідці державної установи, та ймовірної (не доведеної) помилки, недбалості або ж навіть зловживань з боку офіційними посадовими особами, то негативні наслідки у даному випадку не можуть перекладатися на особу (позивачів у справі) та виправлятися за рахунок порушення їх прав, свобод та інтересів.

Схожа правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 820/2262/17.

Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ, навіть якщо втручання в права за Конвенцією та Протоколами до неї може бути законним і мати легітимну мету, воно, однак, може не бути "необхідним в демократичному суспільстві". Іншими словами, втручання в права може бути непропорційним легітимній меті, яка переслідувалася при здійсненні такого втручання.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що тест "необхідності в демократичному суспільстві" вимагає, щоб застосований засіб переслідував легітимну мету та щоб втручання в право не було більше тієї міри, яка необхідна для її досягнення. Цей тест, що, як правило, називається тестом пропорційності вимагає, щоб обмежувальний засіб був належним (відповідним) для виконання передбачених захисних функцій (див. рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2006 року у справі "Бартік проти Росії", заява № 55565/00, пункт 46).

Класичне формулювання "необхідності в демократичному суспільстві" ЄСПЛ надав у справі "Silver проти Сполученого Королівства" (1983):

"97. У низці справ Суд зазначив своє розуміння фрази "необхідне у демократичному суспільстві". При цьому варто підсумовувати певні принципи:

(а) Прикметник "необхідне" не є синонімом "незамінне", як і не має гнучкості таких виразів, як "допустиме", "звичайне", "розумне" або "бажане";

(b) Договірні держави користуються певною, але не необмеженою, свободою розсуду в питанні застосування обмежень, але саме Суд виносить остаточне рішення, чи є вони сумісними з Конвенцією;

(c) фраза "необхідне у демократичному суспільстві" означає, що для того, щоб бути сумісним з Конвенцією, втручання повинно, зокрема, відповідати "нагальній суспільній потребі" і бути "пропорційним законній меті";

(d) положення статей Конвенції, які передбачають виключення з гарантованого права, повинні тлумачитися вузько".

Питання "необхідності в демократичному суспільстві" і "пропорційності" втручання є фактично синонімічними. Пропорційність втручання означає забезпечення державою (її судовими органами) справедливого балансу між, з одного боку, правами особи за Конвенцією, та, з іншого боку, з інтересами суспільства у цілому. Таким чином, будь-яке непропорційне втручання в права особи (незабезпечення справедливого балансу) не буде вважатись "необхідним у демократичному суспільстві".

Прикладами визнання ЄСПЛ порушення гарантованих Конвенцію прав особи з мотивів недотримання принципу пропорційності є справи "Савіни проти України" (№ 39948, рішення від 18 грудня 2008 року), "Швидка проти України" (№ 17888/12, рішення від 30 жовтня 2014 року), "Солтисяк проти Росії" (№ 4663/05, рішення від 10 лютого 2011 року), "Йорданова та інші проти Болгарії" (№ 25446/06, рішення від 24 квітня 2012 року), тощо.

Повертаючись до справи, що розглядається, суд вважає, що відповідач, крім іншого, не дотримався одного з елементів критерію "необхідності у демократичному суспільстві", а саме принципу пропорційності, який вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень.

Так, відповідач залишив поза увагою (проігнорував), що з часу прийняття рішення про набуття позивачами громадянства України минуло понад 8 років. Увесь цей час позивачі постійно проживали та працювали в Україні, перебувають у шлюбі з громадянами України, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітніх дітей, які народилися на території України та є громадянами України, а позивач ОСОБА_2 відбув військову службу у Збройних Силах України та отримав статус учасника бойових дій, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України.

З огляду на це, рішення відповідача про скасування рішення про набуття позивачами громадянства України за відсутності переконливих доказів на підтвердження наявності підстав для цього, визначених статтею 21 Закону України "Про громадянство", на думку суду, не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки його прийняття має істотні негативні наслідки для позивачів, означає втрату ними громадянства України за відсутності іншого громадянства, порушує стійкий правовий і соціальний зв`язок позивачів з державою, набутий впродовж багатьох років проживання в Україні.

При вирішенні справи суд не бере до уваги посилання відповідача на правові позиції, наведені судами під час розгляду справ за №№ 640/33251/20, 826/15657/16, 120/920/21-а, адже характер спірних правовідносин, предмет доказування та обставини спору у зазначених справах відрізняються від цієї адміністративної справи.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень ст. 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що рішення УДМС у Вінницькій області від 29.12.2020 про скасування рішення за № 26/3728 від 19.07.2012 про оформлення набуття позивачами громадянства України за територіальним походженням є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").

В пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 6 вересня 2005 року у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16 серпня 2013 року у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Разом з тим відповідно до ст.ст. 5, 9 КАС України спосіб захисту порушених прав, свобод та інтересів особа обирає самостійно, звертаючись до суду з позовом та формулюючи зміст позовних вимог.

Обов`язок суду у разі задоволення позову найперше полягає у перевірці того, чи не суперечить обраний позивачем спосіб захисту вимогам закону та чи забезпечує він ефективний захист порушених прав, свобод та інтересів позивача (ст. 245 КАС України).

Одночасно із скасування рішень від 29.12.2020 про скасування рішення про набуття громадянства України, позивачі також просять суд зобов`язати УДМС у Вінницькій області в особі Могилів-Подільського РВ УДМС оформити та видати позивачам паспорти громадянина України.

Загалом суд погоджується з обраним позивачем способом судового захисту та вважає, що він не суперечить закону і забезпечить ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивачів у сфері спірних публічно-правових відносин.

Суд враховує, що на виконання оскаржуваних рішень та приписів пункту 121 Порядку № 215 у позивачів вилучено паспорти громадян України, що підтверджується актами влучення за №№ 10,11, 12 від 17.08.2021.

Водночас, як підтвердила у судовому засіданні представниця відповідача, вилучені у позивачів паспорти знищено.

Таким чином, оскільки рішення УДМС України від 29.12.2020 про скасування рішення про набуття позивачами громадянства України визнаються судом неправомірними і такими, що підлягають скасуванню, з метою належного захисту порушених прав позивачів у спірних правовідносинах (приведення до того стану, який існував до порушення) відповідача належить зобов`язати вчинити дії щодо оформлення та видачі позивачам паспорта громадянина України.

Втім, на думку суду, позивачі помилково просять суд покласти відповідний обов`язок на Могилів-Подільський РВ УДМС, оскільки цей орган міграційної служби безпосередньо не допустив порушення прав та інтересів позивачів та бере участь у справі як третя особа.

Крім того, враховуючи відсутність в Могилів-Подільського РВ УДМС статусу юридичної особи, виконання ним рішення суду зобов`язального характеру може бути утрудненим або навіть неможливим.

Тому в цій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" та заявлених позовних вимог, при зверненні до адміністративного суду з цим позовом позивачі повинні були сплатити судовий збір в розмірі 1816,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожну з двох вимог немайнового характеру: 908 х 2).

Разом з тим, відповідно до доданих до позовної заяви квитанцій ПАТ КБ "Приватбанк", позивачі сплатили судовий збір в розмірі по 1823,00 грн.

Таким чином, кожний з позивачів вніс судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, та переплатив 7,00 грн.

Проте з власної ініціативи суд не може вирішити питання про повернення позивачам вказаної суми, оскільки згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" переплачена сума судового збору може бути повернута за ухвалою суду тільки на підставі клопотання особи, яка його сплатила.

Отже, судові витрати кожного з позивачів на сплату судового збору в розмірі 1816,00 грн належить стягнути на їх користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Водночас суд зауважує, що на користь позивачів підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивачів внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено в користь позивачів, тоді як прийняття судом рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно зі способом захисту порушених прав позивачів.

Крім того, у даному випадку розмір компенсації судових витрат необхідно визначати виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 620/1116/20.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 29 грудня 2020 року про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області № 26/3728 від 19 липня 2012 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області вчинити дії щодо оформлення та видачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 паспорта громадянина України.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач 1: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_10 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) позивач 2: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_11 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

3) позивач 3: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_12 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

4) відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21000);

5) третя особа: Могилів-Подільський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області у Вінницькій області (без статусу юридичної особи, місцезнаходження: вул. Сагайдачного, 4, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24001).

Повне судове рішення складено 16.11.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович