Справа № 520/5931/21
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 р. Справа № 520/5931/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.06.21 по справі № 520/5931/21

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві

третя особа Директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві підполковник Державного бюро розслідувань Маньковський Денис Володимирович

про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, копенсації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, третя особа Директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві підполковник Державного бюро розслідувань Маньковський Денис Володимирович, в якому просив суд:

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у формі премії 30 відсотків посадового окладу працівника Державного бюро розслідувань за лютий-березень 2021 року, у загальному розмірі 12612 грн. 00 коп. (розрахунок суми, що стягується, на день подання позову - 42040 грн. (2102 грн. х 20 ПМ) х 30 % посадового окладу слідчого);

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.03.2021 по дату ухвалення рішення у справі (розрахунок суми, що стягується, на день подання позову - 70368 грн. 21 коп. (54730,83 грн. (21 день х 2606,23 грн.) + 15637,38 грн. (6 днів х 2606.23 грн.));

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з 01.03.2021 по дату ухвалення рішення у справі (розрахунок суми, що стягується - визначається шляхом множення місячних індексів за період з березня 2021 р. по дату ухвалення рішення у справі включно (розрахунок суми, що стягується, на день подання позову 0 грн. - ІСЦ за березень х ІСЦ за квітень ... х ІСЦ на дату ухвалення рішення у справі х 12612 грн. 00 коп.: 100).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що наказом ТУ ДБР у м. Полтаві від 24.02.2021 №22-о позивача звільнено з посади слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління. Під час розрахунку з позивачем у лютому 2021 року відповідач без попередження ОСОБА_1 про нові або зміну діючих умов оплати праці виключив із законодавчо встановленої заробітної плати її складовий елемент за видом премія 30 відсотків посадового окладу. 17.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про досудове врегулювання встановленої законодавством України юридичної відповідальності за невиплату заробітної плати, установлених виплат та компенсації. Листом від 26.03.2021 №У-2605/15-08 відповідач фактично відмовив позивачу у виплаті премії, що слугувало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом ТУ ДБР у м. Полтаві №170-о від 02.12.2019 ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління з 03.12.2019, як такого, що пройшов за конкурсом з випробуванням 6 місяців.

Наказом ТУ ДБР у м. Полтаві №22-о від 24.02.2021 позивача звільнено з посади слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління.

Зі змісту позову встановлено, що під час розрахунку з позивачем у лютому 2021 року відповідач без попередження про нові або зміну діючих умов оплати праці виключив із законодавчо встановленої заробітної плати її складовий елемент за видом премія 30 відсотків посадового окладу.

17.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про досудове врегулювання встановленої законодавством України юридичної відповідальності за невиплату заробітної плати, установлених виплат та компенсації.

Листом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві від 26.03.2021 №У-2605/15-08 фактично відмовлено позивачу у виплаті премії.

Не погодившись з отриманою відповіддю позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Положеннями ст. 2 Закону України "Про оплату праці" визначено структуру заробітної плати, відповідно до яких основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях врегульовані Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" (надалі - Закон № 889-VIII) та Законом України "Про Державне бюро розслідувань".

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», заробітна плата працівників Державного бюро розслідувань складається з: 1) посадового окладу; 2) доплати за вислугу років; 3) доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці; 4) доплати за спеціальне звання або ранг державного службовця; 5) доплати за науковий ступінь.

Відповідно до ст. 50 Закону № 889-VIII визначено, зокрема, держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).

За результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії. До премій державного службовця належать: 1) премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності; 2) місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу; 3) місячна або квартальна премія за належне виконання умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Загальний розмір премій, передбачених пунктом 2 цієї частини, які може отримати державний службовець за рік, не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет. Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України. Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них. Порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 6 ст. 52 Закону № 889-VIII, премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).

Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами Положення про преміювання працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, яке затверджене наказом ТУ ДБР у м. Полтаві від 21.05.2020 №45 (надалі - Положення №45).

Відповідно до п.п. 3, 5, 6 розділу 1, п. 2 розділу 2 та п.п. 2,3 розділу 3 Положення №45, працівникам ТУ ДБР у м. Полтаві, які є державними службовцями, можуть встановлюватися такі види преміювання: премія за результатами щорічного оцінювання; місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску в загальний результат роботи.

Встановлення премій державним службовцям здійснюється Директором ТУ ДБР у м. Полтаві або особою, яка виконує його обов`язки, шляхом видання відповідного наказу.

Розмір премії працівника ТУ ДБР у м. Полтаві встановлюється Директором ТУ ДБР у м. Полтаві або особою, яка виконує його обов`язки, шляхом видання відповідного наказу.

Розмір місячної або квартальної премії працівника ТУ ДБР у м. Полтаві залежить від його особистого внеску в загальний результат роботи (служби) в ТУ ДБР у м. Полтаві з урахуванням таких критеріїв: ініціативність у роботі; якість виконання завдань, визначених положенням про самостійність структурних підрозділів ТУ ДБР у м. Полтаві, у якому працює працівник, посадовою інструкцією (службовими обов`язками), а також дорученням директора ТУ ДБР у м. Полтаві та безпосереднього керівника працівника; терміновість виконання завдань; виконання додаткового обсягу завдань (участь у роботі комісії, робочих груп тощо)

До 23 числа місяця (останнього місяця кварталу) керівника самостійних структурних підрозділів або особи, які їх заміщують, на основі розрахунків (інформаційних листів), наданих фінансовим підрозділом ТУ ДБР у м. Полтаві, готують пропозиції щодо встановлення розміру місячної або квартальної премії кожному працівнику, з урахуванням пропозиції безпосередніх керівників працівників, погоджених із заступниками директора відповідно до розділу обов`язків.

Після погодження запропонованого відсотка премії директором ТУ ДБР у м. Полтаві, подання подається до кадрового підрозділу ТУ ДБР у м. Полтаві для підготовки відповідних проектів наказів.

Тобто, преміювання є заходом заохочення працівника та залежить від виконання завдань під час виконання обов`язків державної служби, від його вкладу в загальний результат роботи, якості роботи та результатів, оцінка щодо чого здійснюється за сукупністю вищевикладених критеріїв встановлених Положенням № 45.

Таким чином, щомісячна премія державного службовця - це необов`язкова складова заробітної плати, яка встановлюється за рішенням відповідного керівника за результатами оцінки його роботи протягом відповідного місяця. По суті премія надається за визначні та суттєві досягнення, а не лише за само по собі перебування на службі. Встановлення такої надбавки (премії) як виду заохочення є правом, а не обов`язком керівника державної служби в державному органі, та застосовується ним з метою стимулювання державних службовців до результативної та ініціативної роботи.

В матеріалах відсутні докази того, що директором ТУ ДБР у м. Полтаві приймався наказ щодо вирішення питання про преміювання за особливий внесок в загальний результат роботи за лютий 2021 року стосовно позивача.

Наведена обставина свідчить про те, що керівник державного органу не приймав рішення щодо преміювання позивача, як державного службовця, за лютий 2021 року, що не можна оцінювати як обставину позбавлення позивача премії за відповідний період.

Слід зазначити, що вказаними вище нормами не передбачено обов`язку директора ТУ ДБР у м. Полтаві безальтернативно виплачувати щомісячну премію усім державним службовцям лише за сам факт перебування на державній службі. В даному випадку керівник установи, в якій працює державний службовець, вправі визначати чи заслуговує певний службовець премію, а якщо заслуговує, то в якому розмірі з відповідним обґрунтуванням. Надання оцінки ефективності, ініціативності, якості та повноти виконаної роботи, а також дотримання трудової дисципліни (без ознак дисциплінарного правопорушення) є виключним повноваженням керівника державного службовця.

З урахуванням вказаного вище, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необґрунтованість доводів позивача стосовно позбавлення місячної премії за лютий 2021 року, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження.

Судовим розглядом встановлено, що стосовно позивача премія останній за відповідний період не встановлювалася, і будь-яких доказів про наявність відповідних передумов для прийняття керівником відповідача відповідного рішення про її виплату позивачу матеріали справи не містять. Тим більше, як вже зазначалось вище, вирішення питання про преміювання є правом, а не обов`язком керівника відповідача.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у формі премії 30 відсотків посадового окладу працівника Державного бюро розслідувань за лютий-березень 2021 року, у загальному розмірі 12612 грн. 00 коп. (розрахунок суми, що стягується, на день подання позову - 42040 грн. (2102 грн. х 20 ПМ) х 30 % посадового окладу слідчого).

Враховуючи вказане вище, позовні вимоги в частині стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь позивача: середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.03.2021 по дату ухвалення рішення у справі (розрахунок суми, що стягується, на день подання позову - 70368 грн. 21 коп. (54730,83 грн. (21 день х 2606,23 грн.) + 15637,38 грн. (6 днів х 2606.23 грн.)) та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з 01.03.2021 по дату ухвалення рішення у справі (розрахунок суми, що стягується - визначається шляхом множення місячних індексів за період з березня 2021 р. по дату ухвалення рішення у справі включно (розрахунок суми, що стягується, на день подання позову 0 грн. - ІСЦ за березень х ІСЦ за квітень ... х ІСЦ на дату ухвалення рішення у справі х 12612 грн. 00 коп.: 100), є похідними від первинної позовної вимоги, а отже суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 по справі №520/5931/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова