Справа № 189/735/21 (2-а/189/27/21)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2021 року м.Дніпросправа № 189/735/21 2-а/189/27/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року у справі №189/735/21 (2-а/189/27/21) (суддя Степанова О.С.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №4239951 від 21 травня 2021 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, стягнути з відповідача на його користь судові витрати, в тому числі і витрати на правничу допомогу.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Суд мотивував своє рішення недоведеністю належними й допустимими доказами факту вчинення позивачем за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, порушення вимог ПДР України, а відтак недоведеністю правомірності оскаржуваної постанови та наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП. Також судом стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати у справі, з яких 454 грн. - сплаченого судового збору та 1 150 грн. - витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати постанову суду та відмовити в позові.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення. Вказує, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії та бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони доводити ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України). Також скаржник наголошує, що для провадження у справах адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються. Поліцейські виявили порушення правил дорожнього руху, на яке належним чином відреагували, результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення.

Достатнім доказом правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності відповідача у даній категорії справ (оскарження рішень поліцейських патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності) є відповідні пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову та свідчення поліцейських свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який виніс оскаржувану постанову. Такі докази будуть достатніми, допоки не буде надано обґрунтованих належних доказів, які безсумнівно спростують пояснення та свідчення поліцейських.

Скаржник наполягає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена відповідачем правомірно та законно і у суду не було підстав закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення. Крім того, вважає безпідставним стягнення на користь позивача судових витрат, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є неспівмірними та не пропорційними до предмету спору.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові.

Відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача до суду не надходив.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що постановою серії ЕАН №4239951 від 21.05.2021 року, винесеною інспектором УПП в Дніпропетровській області Гусар К.Г., позивача за перевезення великогабаритного вантажу без дозвільних документів в порушення Постанови КМУ №30 ч.4 ПДР, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с. 5).

Позивач, вважаючи постанову протиправною, а накладення адміністративного штрафу безпідставним, звернувся до суду з позовом про скасування вказаної постанови інспектора УПП в Дніпропетровській області Гусар К.Г..

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, та зазначає при цьому наступне.

Частиною першою ст.132-1 КУпАП встановлено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені Постановою КМУ №30 від 18.01.2001р., згідно п. 2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

В матеріалах справи наявна копія дозволу № 2021-0 НГ, строком дії з 21.05.2021 року по 19.06.2021 року, на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, автомобілю MAN TGS 26.480, державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп TAD CLASSIC 40-3 номерний знак НОМЕР_2 , за яким дозволено перевозити вантаж - довжиною 23 м., шириною 3,50 м., висотою 4,49 м., загальною вагою 46 т., з навантаженням на найбільш навантажену вісь 12 т., вантаж виступає за задній габарит ТЗ 3,0 м. (а.с. 9).

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази скоєння позивачем адміністративного правопорушення, зокрема: відсутні показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозаписи, відсутні пояснення свідків, та ін., заміри габаритів вантажу не здійснювалися.

Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачити на її користь, суд дійшов вірного висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Дані, що містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника щодо ненадання позивачем доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп / 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного, неможливо перекладення на позивача обов`язку доведення відсутності факту правопорушення, оскільки це було б порушенням презумпції невинуватості.

За таких обставин інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Стосовно вирішеного судом питання розподілу судових витрат у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати , які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що ви виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 31.05.2021 року, якою підтверджується сплата судового збору в загальному розмірі 454 грн., отже суд обґрунтовано стягнув з відповідача відповідну суму на користь позивача.

Норми статті 134 КАС України регулюють питання, пов`язані з витратами сторін на професійну правничу допомогу.

Згідно частини четвертої статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем надано договір про надання правничої допомоги №17 від 28.05.2021 року, рахунок фактуру №17 від 28.05.2021 року, акт №1 виконання робіт (наданих послуг) за Договором №17 про надання правничої допомоги від 28.05.2021 року, згідно з якими розмір витрат на правничу допомогу склав 1150,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера про отримання адвокатом зазначеної суми від позивача за надання правничої допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даній конкретній справі витрати на правничу допомогу в сумі 1 150 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи та співмірними з наданими правовими послугами.

Згідно ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.272, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року у справі №189/735/21 (2-а/189/27/21) - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, відповідно до ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак