Справа № 140/9461/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 140/9461/21 пров. № А/857/19993/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової Марії Вікторівни на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Аланд про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Каленюк Ж.В.,

час ухвалення рішення 05.10.2021 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 05.10.2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Аланд про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни від 12 листопада 2020 року про відкриття виконавчого провадження №63588184.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Малкова М.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що виконавче провадження було відкрито за заявою стягувача ТзОВ ФКАланд з примусового виконання виконавчого напису від 08 вересня 2020 року №30068, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у сумі 18176,87 грн. У виконавчому написі нотаріуса місцем проживання боржника ОСОБА_1 вказано АДРЕСА_1 . Така ж адреса була зазначена і у заяві стягувача. Оскільки місце проживання ОСОБА_1 знаходиться у межах виконавчого округу міста Києва, то у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання. При цьому, стягувач законодавчо не зобов`язаний при пред`явленні виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника фізичної особи, адреса якої збігається з адресою, зазначеною у виконавчому документі, надавати документ/копію документа, який підтверджує, що адресою проживання чи перебування боржника фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби або територія виконавчого округу приватного виконавця. Так само жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити виконавчі дії, спрямовані на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження та обов`язку вимагати від стягувача додаткових документів щодо підтвердження місця проживання боржника.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

08 вересня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис №30068 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №005-02046-150114 від 15 січня 2014 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством Дельта Банк (далі - ПАТ Дельта Банк), правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №395/К є ТзОВ Фінансова компанія Кредит Капітал, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року є ТзОВ ФК Аланд, заборгованості за кредитним договором №005-02046-150114 від 15 січня 2014 року. Сума заборгованості становить 17676,87 грн. Строк пред`явлення виконавчого напису до виконання 3 роки (а.с.52 зворот).

26 жовтня 2020 року ТзОВ ФК Аланд звернулось до приватного виконавця Малкової М.В. із заявою, в якій просило відкрити виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого напису №30068, виданого 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованості у сумі 18176,87 грн (а.с.51 зворот).

12 листопада 2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63588184 з примусового виконання виконавчого напису від 08 вересня 2020 року №30068 (а.с.55).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон №1404-VIII). Крім того, наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802) затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (далі - Інструкція №512/5, зі змінами).

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 90 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-XII Про нотаріат стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

За приписами пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Пунктом першим частини другої статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Вимоги до виконавчого документа визначено у частині першій статті 4 Закону №1404-VIII. Зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб). У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII обумовлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Як зазначено у частині третій названої статті, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

У пункті 3 розділу ІІІ Інструкції №512/5 уточнено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ/копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

Згідно з пунктом 6 розділу І Інструкції №512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами четвертою та п`ятою статті 24 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції №512/5 уточнено, що місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Враховуючи наведені вище вимоги законодавства, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на який розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він приймає до виконання відповідні виконавчі документи та відкриває виконавче провадження з їх примусового виконання.

Статтею 3 Закону України від 02 червня 2016 року №1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі Закон №1403-VIII) визначено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За змістом частини першої статті 4 Закону №1403-VIII діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з частинами першою, другою статті 25 Закону №1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України Про виконавче провадження знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Як встановлено у пункті 4 частини другої статті 23 вказаного вище Закону, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Виконавчим округом приватного нотаріуса Малкової М.В. є місто Київ, про що встановлено з відомостей Єдиного державного реєстру приватних виконавців України (а.с.66).

Отже, відповідач вправі приймати до виконання лише ті виконавчі документи, за якими боржник зареєстрований чи проживає в місті Києві, або ж у якого наявне майно в цьому окрузі.

Частиною першою статті 28 Закону №1404-VIII передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

За визначеннями, наведеними у статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-IV Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

За змістом статті 6 названого Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України від 20 листопада 2012 року №5942-VI Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 7 цього Закону до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

З копії паспорта ОСОБА_1 встановлено, що з 04 листопада 2009 року адресою реєстрації її місця проживання є АДРЕСА_2 (а.с.8). Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 15 січня 2014 року №005-02046-150114, адресованої ПАТ Дельта Банк, копія якого міститься в матеріалах виконавчого провадження, адреса реєстрація та адреса проживання ОСОБА_1 відповідає тій, яка зазначена у паспортному документі (а.с.52).

Наведені докази засвідчують, що позивач зареєстрована та проживає у місті Луцьку, яке знаходиться поза межами виконавчого округу відповідача.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження зазначені дві адреси ОСОБА_1 : 1) АДРЕСА_1 ; та 2) АДРЕСА_3 . У заяві стягувача про примусове виконання рішення від 26 жовтня 2020 року також вказано ці дві адреси як місце проживання та місце реєстрації ОСОБА_1 відповідно. При цьому жодна із зазначених адрес не відповідає тій, яка вказана у паспорті позивача.

Доказів того, що позивач проживає, проживала, чи має майно в місті Києві, матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

Інформацію про адресу проживання ОСОБА_1 (боржника) повідомив саме стягувач ТзОВ ФК Аланд (приватному виконавцю та приватному нотаріусу).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що якщо зареєстроване місце проживання боржника має офіційне підтвердження (відповідні відомості зазначено у паспорті громадянина України), то адреса проживання у цьому випадку базується виключно на словах стягувача (тобто особи, яка у виконавчому провадженні є заінтересованою стороною).

Вірними є висновки суду першої інстанції, що у виконавчому написі нотаріуса вказана адреса реєстрації позивача - АДРЕСА_3 , при тому що у заяві ОСОБА_1 №005-02046-15014 (міститься в матеріалах виконавчого провадження та її копію суду надав відповідач) - АДРЕСА_2 . То ж цілком очевидним є доводи позивача про неотримання жодної із постанов приватного виконавця Малкової М.В. у виконавчому провадженні №63588184.

Місце проживання позивача, яке зазначено у виконавчому написі приватного нотаріуса Горая О.С. від 08 вересня 2020 року №30068 ( АДРЕСА_1 ) має відповідати дійсності, оскільки фактичне, реальне місце проживання боржника повинні визначати місце виконання рішення задля досягнення мети виконавчого провадження і дотримання його засад, визначених статтею 2 Закону №1404-VIII.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31 березня 2021 року у справі №380/7750/20, отримавши заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, в якій, як і в указаному виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника, приватний виконавець не міг не звернути уваги, що ці адреси, якщо вирішувати питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа, відсилають до різних виконавчих округів (Львівська область та місто Київ відповідно). Звідси виникає потреба з`ясування місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ (пункт 81 постанови). Верховний Суд дійшов висновку про те, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. За описаної вище ситуації визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон України Про виконавче провадження пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця (пункт 86 постанови).

Суд також зауважує, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду за наслідками розгляду справи №380/9335/20 у постанові від 15 липня 2021 року дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 31 березня 2021 року у справі №380/7750/20, та проаналізувавши положення статей 9, 18 Закону України Про виконавче провадження, положення статті 27 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, а також положення Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, зазначив, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись.

Крім того, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі №380/9335/20 дійшов висновку, що відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. В іншому випадку, нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України Про виконавче провадження (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). Відсутність прямої вказівки в Законі України Про виконавче провадження на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.

Виходячи із системного аналізу пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України Про виконавче провадження в сукупності з іншими положеннями цього Закону, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі №380/9335/20 констатував, що надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи адресі боржника, вказаної у виконавчому документі, і належності такого зареєстрованого місця проживання виконавчому округу, на який поширюються повноваження приватного виконавця.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №300/3867/20.

Фактичні обставини справ №380/7750/20, № 380/9335/20, №300/3867/20 і розглядуваної справи є подібними, правове регулювання спірних правовідносин в обох випадках теж збігається, адже спір у цих справах виник з аналогічних підстав. Враховуючи останню правову позицію Верховного Суду, суд відхиляє посилання відповідача на постанову від 09 грудня 2020 року у справі №460/3537/20 з відмінними правовими висновками.

Суд погоджується, що виконавець не має обов`язку перевіряти вірогідність відомостей, які зазначено у виконавчому документі. Водночас приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб (частина друга статті 4 Закону № 1403-VIII), повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності (частина перша статті 4 Закону №1403-VIII). А тому, отримавши заяву ТзОВ ФК Аланд про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, в якому, як і в указаному виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника (місто Луцьк Волинської області та місто Київ), приватний виконавець не міг не звернути уваги, що ці адреси при вирішенні питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа знаходяться в різних виконавчих округах, що зумовлює потребу у з`ясуванні місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ. Крім того, відповідач мав би зауважити, що адреса реєстрації ОСОБА_1 , яка була зазначена стягувачем у його заяві, не збігається з адресою, яка зазначена у заяві №005-02046-150114 та яка відповідає адресі реєстрації, що міститься у паспорті позивача.

Водночас такі обставини не були перевірені та враховані приватним виконавцем Малковою М.В. під час винесення оскаржуваної постанови, що підтверджує про прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з порушенням норм чинного законодавства. При цьому об`єктивних даних, на основі яких можна було б стверджувати, що ОСОБА_1 проживала у місті Києві (хоча б на дату відкриття виконавчого провадження), чи має майно на території цього виконавчого округу, відповідач на підтвердження правомірності спірної постанови не надав.

У свою чергу вказана у виконавчому написі чи заяві стягувача інформація про проживання боржника не може слугувати достатньою та достовірною підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві, зважаючи на встановлені розбіжності, адже у протилежному б випадку, допускалася б можливість зазначення стягувачем будь-якої адреси боржника (не підтвердженої доказами) задля штучної зміни виконавчого округу.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової М.В. слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,316,317,320,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової Марії Вікторівни залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 140/9461/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 17 листопада 2021 року.