Справа № 640/24065/20
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити виплату мені пенсії за віком, зароблену трудовим стажем у розмірі згідно із чинним законодавством, починаючи з 22.06.2020 (з дня виникнення права на пенсію за віком).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, 04053, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) у призначені пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.06.2020 з дати звернення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, 04053, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до загального стажу періоди роботи з 13.10.1993 по 30.03.1998 у ТОВ «Павлоградзв`язокбуд» та з 01.04.1998 по 15.02.2007 у міжнародному відділі Київського регіонального відділення Українського молодіжного аерокосмічного об`єднання «Сузір`я», призначити та виплатити пенсію, починаючи з дати звернення за її призначенням, а саме з 17.06.2020.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністартивного позову відмовити повністю.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що відповідач правомірно не зарахував ОСОБА_1 до загального стажу роботи при обрахунку та призначенні пенсії за віком трудового стажу за період роботи з 13.10.1993 по 30.03.1998 у ТОВ «Павлоградзв`язок», посилаючись на норми діючого законодавства. Апелянт наголошував, що використання ідентифікаційного коду з Державного реєстру є обов`язковим для всіх видів первинних звітних та облікових документів; первинні звітні та облікові документи, в яких відсутні ідентифікаційні коди з Державного реєстру, вважаються недійсними.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління із заявою від 17.06.2020 про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до якої було додано наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного коду; паспорт; трудова книжка; диплом про навчання; довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення; заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк); інший документ (пам`ятка).

Листом від 01.07.2020 №2600-0314-8/86055 Головне управління відмовило позивачу у призначені пенсії за віком у зв`язку із тим, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж, загальний страховий стаж позивача складає 21 рік 2 місяці 1 день. Не враховано до стажу період роботи з 13.10.1993 по 30.03.1998 (відсутній код ЄДРПОУ на печатці, якою завірений запис про звільнення). Період роботи у КРВ Українського молодіжного об`єднання «Сузір`я» враховано за даними персоніфікованого обліку, так як в трудовій книжці відсутній запис про звільнення з роботи.

Оскільки відсутній необхідний страховий стаж (27 років), у призначенні пенсії за віком позивачу відмовлено.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на момент звільнення позивача із ТОВ «Павлоградзв`язокбуд» у 1998 році вимога про зазначення на печатці ідентифікаційного номеру містилась в Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 № 643, проте, суб`єкти господарювання, які отримали печатки до цього моменту, не зобов`язувались жодним нормативно-правовим актом до вчинення дій по заміні раніше отриманих печаток на нові, у яких би зазначався ідентифікаційний номер (код ЄДРПОУ, номер свідоцтва про державну реєстрацію тощо). Відтак, суд зобов`язав відповідача зарахувати позивачу до загального стажу період роботи з 13.10.1993 по 30.03.1998 у ТОВ «Павлоградзв`язокбуд» та період з 01.04.1998 по 15.02.2007 у міжнародному відділі Київського регіонального відділення Українського молодіжного аерокосмічного об`єднання «Сузір`я», призначити та виплатити пенсію, починаючи з дати звернення за її призначенням, а саме з 17.06.2020.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі по тексту Закон № 1788-XII ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV).

Частина 1 статті 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенси до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ( далі - Порядок ).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, у трудовій книжці серії НОМЕР_2 наявний запис про прийняття ОСОБА_1 на роботу в ТОВ «Павлоградзв`язокбуд» на посаду економіста на підставі наказу №37 від 13 жовтня 1993 року та звільнення згідно з наказом №17 від 30 березня 1998 року. Вказані записи скріплені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградзв`язокбуд», відбиток якої дійсно не містить відомостей щодо коду ЄДРПОУ товариства.

Отже, позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 13.10.1993 по 30.03.1998 у зв`язку з відсутністю ідентифікаційного коду на печатці підприємства, якою засвідчено запис про звільнення.

Станом на час внесення спірного запису діяли вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N 58.

Так, відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У той же час, здійснення записів у трудовій книжці роботодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Також колегія суддів звертає увагу, що на момент звільнення позивача із ТОВ «Павлоградзв`язокбуд» у 1998 році вимога про зазначення на печатці ідентифікаційного номеру містилась в Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 № 643, проте, суб`єкти господарювання, які отримали печатки до цього моменту, не зобов`язувались жодним нормативно-правовим актом до вчинення дій по заміні раніше отриманих печаток на нові, у яких би зазначався ідентифікаційний номер (код ЄДРПОУ, номер свідоцтва про державну реєстрацію тощо).

Разом з цим, положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 № 2318-XII «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 № 643, не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок їх заміни.

Крім того, на позивача не покладено обов`язок щодо перевірки усіх реквізитів печатки підприємства.

Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 4.2 Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Таким чином, наведеними нормами права передбачено право пенсійного органу на перевірку наданих пенсіонером документів для їх підтвердження.

При цьому, відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що Головне управління ПФУ в м. Києві зверталось до підприємства, у якому працювала позивач або до архівної установи для підтвердження відомостей щодо спірного періоду роботи позивача. При цьому, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу період її трудової діяльності з 13.10.1993 по 30.03.1998 у ТОВ «Павлоградзв`язокбуд».

Крім того, апеляційний суд критично оцінює твердження відповідача про відсутність запису про звільнення з роботи у КРВ Українського молодіжного об`єднання «Сузір`я», а тому цей період роботи враховано за даними персоніфікованого обліку, оскільки матеріали справи містять такий запис від 15.02.2007 на підставі наказу №1/2-к, що підтверджується копією стор.12 трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.9 на звороті).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для належного захисту порушених прав позивача слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до загального стажу також період роботи з 01.04.1998 по 15.02.2007 у міжнародному відділі Київського регіонального відділення Українського молодіжного аерокосмічного об`єднання «Сузір`я».

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати з 17.06.2020 позивачу пенсії за віком, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.02.2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 року у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 року у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У спірних у цій справі правовідносинах, в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні.

Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав (постанова Верховного Суду від 21.07.2020 року по справі № 823/176/17).

У цій справі судом першої інстанції не досліджувалось питання дотримання сукупності вимог для призначення пенсії за віком та не встановлювалась наявність/відсутність інших підстав для відмови у її призначенні.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення порушеного права позивача, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 17.06.2020, з урахуванням висновків апеляційного суду викладених у даному рішенні.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги відповідача частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для, зокрема, зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою вказаної статті закріплено, що зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни судового рішення в резолютивній частині, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в редакції, з урахуванням вищевикладених мотивів судом.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.06.2020 про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням до загального стажу роботи періодів роботи з 13.10.1993 по 30.03.1998 у ТОВ «Павлоградзв`язокбуд» та з 01.04.1998 по 15.02.2007 у міжнародному відділі Київського регіонального відділення Українського молодіжного аерокосмічного об`єднання «Сузір`я».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства Українипротягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя І.В. Федотов

Судді Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочка